Постанова
Іменем України                                               
14 липня 2021 року                                                          
м. Київ
 
справа № 947/22831/19
 
провадження № 61-9616 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ; 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одесі Шевцова Ольга Володимирівна; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року у складі судді Коваленко О. Б. та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 рокуу складі колегії суддів:                            Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І., 
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області (далі - департамент ДАБІ в Одеській області), державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у                         м. Одесі Шевцової Ольги Володимирівни про скасування реєстрації щодо готовності до експлуатації та рішення про реєстрацію права власності, зобов`язання вчинити певні дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Київського районного суду               м. Одеси від 09 квітня 2015 року у справі № 520/17779/14-ц її позов до ОСОБА_2 про зобов`язання знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_1 задоволено. 
25 травня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року, що набрала законної сили 16 січня 2018 року, визнано неправомірним дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 48177516 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси                             від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця.
Постановою державного виконавця від 02 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено.
29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
На даний час рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня                  2015 року у справі № 520/17779/14-ц залишається невиконаним, чим порушується її право, передбачене статтями 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі.
Заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі                                                    № 520/17779/14-ц таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25 грудня 2015 року) вона була введена до експлуатації, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв. м, яке було відчужено ОСОБА_2 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_2 не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 18 травня 2018 року, власником нежитлового приміщення, а саме аптеки, за адресою:                                     АДРЕСА_2 , є ОСОБА_5 , загальна площа об`єкта - 74,9 кв. м. Підстави виникнення права власності - договір купівлі-продажу, серія та номер 7-445, посвідчений 18 травня 2018 року Шостою Одеською державною нотаріальною конторою. Дані обставини стали підставою для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
У постанові від 09 липня 2019 року, якою ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року залишено без змін, апеляційний суд зазначив, що не може надати належної оцінки оформленню документів з прийняття до експлуатації та внесення змін до реєстраційних даних на нерухомість, оскільки вирішення питань правомірності набуття права власності та законності дій боржника неможливе в межах провадження за заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Водночас апеляційний суд зазначив, що позивач має право оскаржити відповідні дії та їх наслідки в самостійному провадженні з метою відновлення статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню. Разом з тим, відновлення лише статусу, який існував на час ухвалення рішення суду, яке підлягало виконанню, не може бути достатнім для відновлення порушених прав, оскільки Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено відновлення виконавчого провадження у такому випадку. Крім оскарження дій та їх наслідків, що призвели до визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, позивачка змушена повторно заявляти вимоги про знесення самочинно зведеної прибудови.
Після набрання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 pоку справа № 520/17779/14-ц, законної сили, з метою невиконання судового рішення, ОСОБА_2 були вчинені певні дії, що призвели до наступних наслідків.
03 серпня 2016 року Департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 142162161894 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 .
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                                     від 18 травня 2018 pоку, індексний № 41169584, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою Ольгою Володимирівною зареєстровано право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого АДРЕСА_2 .
Підставою виникнення права власності ОСОБА_5 є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О. В.                           від 18 травня 2018 pоку, серія та № 7-445.
Вважала, що зазначені реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації та реєстрація права власності ОСОБА_5 проведені не лише з порушенням встановленими законодавством порядками вчинення відповідних дій, а й з порушенням засад судочинства щодо обов`язковості судових рішень. 
Зареєстрована 03 серпня 2016 року під № ОД142162161894 декларація про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 , містить недостовірні данні щодо відсутності змін геометричних розмірів фундаментів у плані, оскілки в результаті проведення реконструкції до квартири зведено прибудову за межами геометричних розмірів фундаментів.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня                  2013 року, справа № 815/2677/13-а), залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня                          2013 року, № ОД 82130730017, за адресою: АДРЕСА_3 .
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня                   2014 року, справа № 815/8379/13-а, що набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 , про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15 липня 2013 року, № ОД142131960169, за вказаною адресою.
Отже, департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, повторно вчиняє дію, яка вже скасовувалася у судовому порядку як неправомірна.
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого                           2015 року, справа № 815/6715/14, що набрала законної сили 01 квітня                        2015 року, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М.О.                                   від 22 серпня 2013 року № 5243523 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою:                 АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою.
На момент посвідчення договору купівлі-продажу вІд 18 травня 2018 року держаним нотаріусом Шевцовою О. В. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно містив лише інформацію про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру, загальною площею 43,1 кв. м, по                                                    АДРЕСА_3 .
Дана обставина підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер: 38416347 від 02 червня 2015 року.
Таким чином, державний нотаріус Шевцова О. В. посвідчила договір купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки за відсутності реєстрації права власності на це майно за покупцем.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_7 просила суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 , вчинену департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області 03 серпня 2016 року під № ОД 142162161894; скасувати рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової О. В. від 18 травня 2018 року, індексний № 41169584, про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого по АДРЕСА_2 , та реєстрацію права власності ОСОБА_5                     від 18 травня 2018 року, індексний номер витягу 124469312, на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м\, розташованого в АДРЕСА_2 ; зобов`язати ОСОБА_2 знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову до квартири АДРЕСА_4 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року                                 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не надала суду доказів того, що в зв`язку зі здійсненням ремонту та змін в квартирі АДРЕСА_4 , відповідачем ОСОБА_2 були порушені права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку. Позивачем не доведено, що при реконструкції квартири відповідачем були недодержані архітектурні, санітарні, екологічні, протипожежні та інші вимоги і правила, а також здійснена зміна окремих конструктивних елементів житлового багатоквартирного будинку.
Відхилення від вимог будівельних норм і правил, які не є істотними, не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства, не суперечать санітарно- технічним вимогам і правилам експлуатації, не впливають на міцність і безпечність цього об`єкта в цілому, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про перебудову та приведення квартири до попереднього стану шляхом знесення прибудови.
Таким чином, сам факт самовільної реконструкції квартири не є підставою для задоволення позовних вимог про зобов`язання привести її у попередній стан, шляхом знесення прибудови.
Відповідач ОСОБА_5 є добросовісним набувачем. На момент укладення договору купівлі-продажу нотаріусом були перевірені підстави набуття права власності на дане нежитлове приміщення колишнім власником ОСОБА_2 .
Серед таких підстав є нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу                           від 27 грудня 2012 року та декларація про готовність об`єкта до експлуатації під № ОД142162161894, видана департаментом ДАБІ в Одеській області                         03 серпня 2016 року.
На теперішній час відсутнє самочинне будівництво в силу його узаконення; такої квартири взагалі не існує, оскільки вона змінила свій статус на нежитлове приміщення, власником якого є ОСОБА_5 .
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що основною позовною вимогою ОСОБА_1 є зобов`язання ОСОБА_2 знести самочинно зведену за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудову № 91 по АДРЕСА_5 . Вищевказаний позов ОСОБА_1 також містить дві похідні позовні вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації; скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 .
Оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, тому похідні позовні вимоги не розглядались.
 
Крім того, судові рішення Одеського окружного адміністративного суду не стосуються нежитлового приміщення, яке є предметом розгляду у цій справі, оскільки були постановлені щодо об`єкту нерухомості з правовим статусом «квартира», а тому застосовані бути не можуть.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й передати справу на новий судовий розгляд.
 
Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої                        статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 10 липня 2020 року було відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи № 947/22831/19
із Київського районного суду м. Одеси.
 
У травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2021 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що повторні реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 03 серпня 2016 року під № ОД 142162161894, реєстрація права власності на цей об`єкт як нежитлове приміщення аптеки та відчуження нерухомості відбувалися за волевиявленням ОСОБА_2 у той час, коли в нього були відсутні права на прибудову у складі цього об`єкта, а існував лише обов`язок знести прибудову в силу рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року                  у справі № 520/17779/14-ц.
Крім того, вважала помилковим висновок апеляційного суду про те, що судові рішення Одеського окружного адміністративного суду не стосуються нежитлового приміщення, яке є предметом розгляду у цій справі, оскільки були постановлені щодо об`єкту нерухомості з правовим статусом «квартира», а тому застосовані бути не можуть, так як навпаки у резолютивній частині постанов Одеського окружного адміністративного суду зазначається про нежитлове приміщення аптеки,
При цьому не погоджувалася з висновком апеляційного суду про те, що позовна вимога про скасування рішення державного нотаріуса Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцової О. В. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 є похідною від основної позовної вимоги про знесення самочинно зведеної за межами геометричних розмірів фундаментів у плані прибудови, у зв`язку з чим судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги, тому похідні позовні вимоги не розглядались.
Отже, державний нотаріус Шевцова О. В. посвідчила договір купівлі-продажу нежитлового приміщення аптеки за відсутності реєстрації права власності на це майно за продавцем.
Також зазначав, що судом помилково віднесену справу до категорії малозначних, враховуючи такий критерій як ціна позову, та безпідставно розглянуто її в порядку спрощеного провадження, оскільки у цій справі заявлено вимоги немайнового характеру, проте вона не може бути розцінена як справа незначної складності. 
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, підстави для скасування судових рішень відсутні.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самочинної прибудови задоволено. ОСОБА_9 знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_4 .                      
 
25 травня 2015 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання вказаного судового рішення. 
 
25 грудня 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа, виданого Київським районним судом м. Одеси 25 травня 2015 року, про зобов`язання ОСОБА_2 знести за власний рахунок самочинно зведеної прибудови до квартири АДРЕСА_4 .
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16 травня 2016 року, що набрала законної сили 16 січня 2018 року, визнано неправомірним дії старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Полякова О. Г. з прийняття постанови від 25 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження № 48177516 з виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови та скасовано зазначену постанову державного виконавця.
 
03 серпня 2016 року департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області під № ОД 142162161894 зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації - Реконструкція квартири під аптеку без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані; АДРЕСА_3 .
 
Постановою державного виконавця від 02 лютого 2018 року виконавче провадження з примусового виконання рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року про знесення самочинно зведеної прибудови відновлено.
 
29 жовтня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2015 року, таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 09 липня 2019 року, заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, задоволено.
 
Заява ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі                                                     № 520/17779/14-ц таким, що не підлягає виконанню, обґрунтована тим, що прибудова до квартири не є самочинно збудованою, так як після закінчення виконавчого провадження (25 грудня 2015 року) вона була введена до експлуатації, а квартира набула статусу нежитлового приміщення, загальною площею 74,9 кв. м, яке було відчужено ОСОБА_2 18 травня 2018 року за договором купівлі-продажу. Таким чином, ОСОБА_2 не є власником квартири, тому його не може бути зобов`язано знести за власний рахунок прибудову до квартири, що знаходиться у власності іншої особи.
 
На підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень                                     від 18 травня 2018 pоку, індексний № 41169584, державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О. В. зареєстровано право власності ОСОБА_5 на нежитлове приміщення аптеки, загальною площею 74,9 кв. м, розташованого АДРЕСА_2 .
 
Підставою виникнення права власності ОСОБА_5 є договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Одеського міського нотаріального округу Шевцовою О. В.                           від 18 травня 2018 pоку, серія та № 7-445.
 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня                  2013 року, справа № 815/2677/13-а, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 листопада 2013 року, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня                          2013 року, № ОД 82130730017, за адресою: АДРЕСА_3 .
 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 30 січня                   2014 року, справа № 815/8379/13-а, що набрала законної сили, скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 , про готовність об`єкта до експлуатації - реконструкція квартири для розміщення аптеки від 15 липня 2013 року, № ОД142131960169, за вказаною адресою.
 
Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого                           2015 року, справа № 815/6715/14, що набрала законної сили 01 квітня                        2015 року, скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Рубан М. О.                                   від 22 серпня 2013 року № 5243523 про державну реєстрацію права приватної власності на нежитлове приміщення аптеки, що розташоване за адресою:                АДРЕСА_2 , за ОСОБА_2 , та скасовано свідоцтво про право власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, за вказаною адресою.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_7  підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. 
 
Пред`являючи вимоги про знесення самочинного будівництва ОСОБА_1 посилалася на те, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 9 квітня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Одеська міська рада, Управління Архітектури та містобудування Одеської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, про знесення самочинної прибудови задоволено. ОСОБА_9 знести за власний рахунок самочинно зведену прибудову до квартири АДРЕСА_4 . Вказане рішення суду не виконано, змінено статус спірної квартири з прибудовою на нежитлове приміщення - аптеку, після чого ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу приміщення аптеки із ОСОБА_5 .
 
Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частини перша та друга статті 376 ЦК України).
 
У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.
 
Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила(здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво (частина сьома статті 376 ЦК України).
 
Відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376,                 стаття 391 ЦК України).
 
Аналогічні роз`яснення викладені у пункті 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ                     від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами                                           статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)».
 
При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
 
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій                             статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. 
 
Саме такий правовий висновок, викладений Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15, а також Верховним Судом у постановах від 18 лютого 2019 року у справі № 308/5988/17-ц, 
від 20 березня 2019 року у справі № 202/3520/16-ц.
 
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, що є необхідним для підтвердження права власності, і самостійного значення для виникнення права власності немає, оскільки визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права.
 
У пункті 55 постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що зміст приписів статті 376 ЦК України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (див. постанову від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункти 6.31-6.33)).
 
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій                                   статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. 
 
Встановлено, що постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04 липня 2013 року, справа № 815/2677/13-а, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду                                  від 05 листопада 2013 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт від 14 березня 2013 року № ОД082130730017 та зобов`язання відповідача подати інформацію про скасування реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт задоволено. Скасовано реєстрацію декларації, виданої ОСОБА_2 про початок виконання будівельних робіт для розміщення аптеки від 14 березня 2013 року, № ОД 82130730017, за адресою: АДРЕСА_3 .
 
У вказаній справі судами встановлено, що позивачкою доведено факт порушення відповідачем її прав та законних інтересів, що полягає у реєстрації Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області поданої ОСОБА_2 декларації № ОД082130730017 про початок виконання будівельних робіт без узгодження з усіма власниками суміжних приміщень проектних рішень щодо реконструкції квартири АДРЕСА_4 відповідно до вимог містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки від 28 лютого 2013 року, які в тому числі, стали підставою для реєстрації відповідачем спірної декларації.
 
За таких обставин посилання судів на те, що позивачкою не доведено, що                            у зв`язку зі здійсненням ремонту та змін в квартирі АДРЕСА_4 , відповідачем ОСОБА_2 були порушені права власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та санітарно-технічні вимоги і правила експлуатації будинку, є безпідставними.
 
Правовий висновок, наведений у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 804/1510/16 та від 02 жовтня 2018 року у справі                                № 465/1461/16-а, на який послався суд апеляційної інстанції при вирішенні зазначеного спору, зокрема, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання, а тому виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення, стосується позовних вимог про визнання неправомірною та скасування реєстрації декларації про готовність до експлуатації за відсутності додаткових позовних вимог, таких як скасування рішення про державну реєстрацію права власності та зобов`язання знести об`єкт самочинного будівництва. 
 
У справі, що переглядається у касаційному порядку, ОСОБА_1 заявила вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності та знесення об`єкту самочинного будівництва, а тому посилання судів на зазначений вище правовий висновок, є помилковим та призвело до неправильного вирішення справи судами. 
 
Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 березня 2021 року у справі № 495/10972/17 (провадження № 61-6894св20).
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).  
 
Частиною п`ятою статті 124 Конституції України передбачено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої                                    статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість виконання рішень суду.
 
Зазначене конституційне положення відображено і у статті 18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
 
Таким чином, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди дійшли помилкового висновку про те, що факт реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного, оскільки позивачем оскаржується реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 03 серпня 2016 року, яка згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно зазначена підставою для реєстрації права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення аптеки, проте була проведена 06 лютого 2013 року (а.с. 64, т. 1); не перевірили та не надали належної оцінки доводам заявника про те, що судовим рішенням було зобов`язано ОСОБА_2 знести прибудову до квартири АДРЕСА_4 , однак рішення суду не виконано, а спірною декларацією змінено статус «квартири» на «нежитлове приміщення аптеки» та введено його до експлуатації. 
 
При новому розгляді суду слід врахувати вищенаведене, належним чином дослідити зібрані у справі докази та врахувати висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі                          № 680/214/16-ц (провадження № 14-445цс19).
 
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
 
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 01 червня 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович