ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року		Справа № 352/2143/18 пров. № А/857/11218/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Затолочного В.С.,  Курильця А.Р.,
при секретарі судового засідання – Хомича О.Р., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до державного інспектора у сфері державного контролю за використання та охоронною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Маліброди Галини Миколаївни та Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та скасування постанови, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року (суддя Струтинський Р.Р., м.Івано-Франківськ, повний текст складено 30 квітня 2021 року),  
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до інспектора у сфері державного контролю за використання та охоронною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області Маліброди Г.М. (далі – Державний інспектор, Головне управління) та Головного управління в якому просив:
визнати неправомірними дії Державного інспектора в частині розгляду адміністративного провадження;
визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення від 03.10.2018 №997/0/92-18-ДК/0282/08/01/-18 (далі – Постанова).
Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року позов задоволено частково. Скасовано Постанову та закрито справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 53-1 Кодексу України про адміністративне правопорушення (далі – КУпАП). У решті позову відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовими рішенням, в частині задоволених позовних вимог, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В доводах апеляційної скарги з посиланням на окремі обставини справи вказує, що оскаржувана Постанова була винесена за результатами проведеної перевірки та зібраних доказів, відображених у відповідному акті перевірки, а також доданих до нього договорів оренди землі приватної форми власності, що передані в оренду Фермерському господарству «Білущак» (далі – ФГ). Зазначає, що судом безпідставно не було взято до уваги факт підтвердження самовільного використання земельних ділянок ОСОБА_1 , як керівником Приватного сільськогосподарського підприємства «Рідна Земля» (далі – ПСП), а а саме заяву голови ФГ ОСОБА_2 та припис Державного інспектора про усунення в 30-ти денний термін порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення від використання земельних ділянок від 03.10.2018 №997/0/92/-18-ДК/0278Пр/03/01/-18 (далі – Припис), який за наслідками судового оскарження був визнаний підставним та правомірним.
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
ОСОБА_1 та Державний інспектор в судове засідання не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому суд апеляційної інстанції відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС) вважає проводити розгляд справи у відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач не надав суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у своїй сукупності доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, а саме самовільного зайняття земельних ділянок, оскільки позивачем надано укладені ПСП з власниками земельних ділянок договорів оренди.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
В частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог, то цей суд вказав, що оскільки складання протоколу в силу положень статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду в якості доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, то позовні вимоги, спрямовані на фактичне визнання його незаконним, не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.
В частині щодо відмови у задоволенні позову, рішення суду першої інстанції фактично не оскаржується, тому суд апеляційної інстанції не має права робити правові висновки щодо цієї частини судового рішення.
Відповідно до статті 308 КАС суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на підставі наказу начальника Держгеокадастру від 06.08.2018 №997-ДК та відповідно до вимог Земельного кодексу України (далі – ЗК), Законів України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» (далі – Закон №963-IV), «Про охорону земель» (далі – Закон №962-IV), «Положення про Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області», затвердженого наказом Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру від 17.11.2016 №308 (далі – Положення), у зв`язку з листом голови ФГ від 26.07.2018 Державного інспектора зобов`язано у термін з 06.08.2018 по 21.08.2018 здійснити державний контроль за дотриманням вимог земельного законодавства, використання та охороною земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів шляхом проведення перевірки факту самовільного зайняття ПСП земельних ділянок на території Дитятинської сільської ради Галицького району Івано-Франківської області (далі – Сільська рада).
На підставі наведеного Державним інспектором проведено обстеження земельної ділянки та перевірку дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельних ділянок приватної форми власності площею 36,8194 га, що знаходяться на території Сільської ради, про що складено Акт обстеження земельної ділянки від 07.08.2018 № 997/10/92-18-ДК/659/АО/10/01/-18 та Акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом – земельної ділянки від 07.08.2018 №997/0/92-18-ДК/899/АП/09/01/-18 (далі - Акти).
Перевіркою встановлено, що земельні ділянки приватної форми власності площею 36,8194 га, які розташовані на території Сільської ради перебувають в оренді ФГ та на момент обстеження самовільно зайняті шляхом здійснення сільськогосподарського обробітку ПСП.
При обстежені земельних ділянок та встановлення факту їх самовільного захоплення позивачем були присутні голова Сільської ради та представник ФГ.
Враховуючи виявлене порушення, Державним інспектором складено протокол про адміністративне правопорушення від 19.09.2018 за №997/0/92-18-ДК/0284П/07/01/-18 (далі – Протокол) передбачене пунктом «б» частини першої статті 211 ЗК та статті 53-1 КУпАП.
У Протоколі зазначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться 03.10.2018 об 11:00 год. Відповідне повідомлення про розгляд справи було направлено позивачу на його поштову адресу, що підтверджується квитанцією про таке направлення (т.2 а.с.3-7).
03.10.2018 відповідачем винесено Припис, яким позивача зобов`язано в 30-денний термін усунути порушення вимог земельного законодавства шляхом звільнення від використання земельних ділянок.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 грудня 2018 року у справі №0940/2007/18, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 24 квітня 2021 року (далі – Судові рішення), в задоволенні позову ПСП до Державного інспектора та Головного управління про визнання протиправним та скасування Припису відмовлено.
03.10.2018 Постановою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачене статтею 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн (т.1 а.с.7).
Згідно статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватися на припущеннях, усі сумніви, щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до статті 1 Закону №963-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутністю вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
За змістом статті 53-1 КУпАП самовільне зайняття земельної ділянки тягне за собою накладення штрафу на громадян від десяти до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від двадцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
З огляду на викладене та встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що відповідачами не надано доказів на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, передбаченого статтею 53-1 КУпАП, так як у згаданих вище Судових рішеннях, які набрали законної сили встановлено, що факт такого самовільного зайняття підтверджено, зокрема Актами, Протоколом, Приписом та свідками: головою сільської ради та керівником ФГ, які були присутні при обстежені земельних ділянок та встановлення факту їх самовільного захоплення позивачем.
Згідно частини четвертої статті 74 КАС обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В розрізі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачами належними та достатніми доказами підтверджено правомірність прийняття оскаржуваної Постанови, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині її скасування та закриття справи про адміністративне правопорушення слід відмовити.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. 
          З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції внаслідок неправильної оцінки обставин справи, допустив неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвело до безпідставного задоволення позову в частині оскаржуваних скаржником вимог, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
          Керуючись статтями 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС, суд,
                                                       
ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області задовольнити.                                                                                                                        Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року в частині задоволення позову про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 3 жовтня 2018 року №997/0/92-18-ДК/0282/08/01/-18 і закриття справи про адміністративне правопорушення скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні позову в цій частині відмовити.                                                                                В решті рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 квітня 2021 року залишити без змін.                                                                                                    Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено