П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
23 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/6009/20	
Головуючий в 1 інстанції: Токмілова Л.М.
          П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді – доповідача	Кравця О.О.	
судді –	Зуєвої Л.Є.	
судді – за участю секретаря	Коваля М.П. Юрчак М.Р. 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року по справі №420/6009/20, прийнятого у відкритому судовому засіданні у складі судді Токмілової Л.М., за адміністративним позовом Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) до Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Дністровська” про тимчасову заборону (зупинення) діяльності,
ВСТАНОВИВ:
І. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ:

08 липня 2020 року Державна екологічна інспекція Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) звернулась до суду з позовом до ТОВ “Агрофірма “Дністровська”, в якому просила тимчасово заборонити (зупинити) діяльність товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Дністровська” в частині:
- виробництва продукції тваринництва та в частині використання АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильних матеріалів по 10 м3 кожна до отримання висновку з оцінки впливу на довкілля;
- використання джерел викидів в атмосферне повітря: АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильних матеріалів по 10 м3 кожна; пристрій для сушки та чистки зернових культур; цехи по виробництву комбікормів; склади для зберігання зерна; свинарники з примусовою вентиляцією; телятники з примусовою вентиляцією; пункт газовогневої обробки металу; зварювальний апарат; станки для обробки металу; котли для опалення адміністративних та виробничих приміщень; столова; коптильний цех; маслобойні цеха; лісосклади; мельниця; норії; відстійники; деревообробний станок КС-1; ємність 16 м3; мельниця; котел варочний до отримання дозволу на викиди забруднюючих речовин стаціонарними джерелами;
- використання восьми артезіанських свердловин до виконання умов дозволу на спеціальне водокористування № УКР 51-А/Оде від 14.04.2017, а саме до встановлення огорожі санітарно - захисної зони.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в задоволенні позову було відмовлено.

II.          КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ , УЗАГАЛЬНЕНІ  ДОВОДИ АПЕЛЯНТА ТА ІНШИХ  УЧАСНИКІВ АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ:

Частково не погоджуючись з рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року позивач подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що судом 1-ї інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права та просив його скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов в частині виробництва продукції тваринництва та в частині використання АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильних матеріалів по 10 м3 кожна до отримання висновку з оцінки впливу на довкілля.
Вимоги апеляційної скарги апелянт, обґрунтовує тим, що у результаті здійснення планового заходу Інспекцією встановлено факт провадження господарської діяльності ТОВ «Агрофірма» Дністровська» за відсутності дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря, в порушення ст.ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря», провадження діяльності без одержання висновку з оцінки впливу на довкілля, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» та зафіксовано факт порушення ст. 44 Водного кодексу України, умов дозволу на спеціальне водокористування № УКР 51-А/Оде від 14.04.2017 року, також зазначає, що судом 1-ої інстанції порушений принцип правової визначеності та норми матеріального права, застосувавши невірну кваліфікацію дій відповідача , посилаючись на п.16 ч.2 ст.2 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».

III.          ПРОЦЕДУРА АПЕЛЯЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ: 

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26 квітня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст.124 -127 КАС України.
Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому  задоволенню з наступних підстав: 

IV.          ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ :
Судом першої інстанції було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Дністровська” зареєстроване 29.04.2004 року, основні види діяльності якого 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); 01.41 розведення великої рогатої худоби молочних порід; 01.46 розведення свиней; 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
На виконання наказу від 14.02.2020 року Державною екологічною інспекцією в Одеській області у період з 17.02.2020 по 28.02.2020 проведено планову перевірку дотримання вимог природоохоронного законодавства Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Дністровська».
28.02.2020 року за результатами проведеного планового заходу Державною екологічною інспекцією в Одеській області складено акт №3/09, яким , у тому числі , встановлені наступні порушення:
при огляді території TОB «Агрофірма «Дністровська» виявлені джерела викидів в атмосферне повітря: АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильнх матеріалів по 10 м3 кожна; пристрій для сушки та чистки зернових культур; цехи по виробництву комбікормів; склади для зберігання зерна; свинарники з примусовою вентиляцією; телятники з примусовою вентиляцією; пункт газовогневої обробки металу; зварювальний апарат; станки для обробки металу; котли для опалення адміністративних та виробничих приміщень; столова; коптильний цех; маслобойні цеха; лісосклади; мельниця; норії; відстійники; деревообробний станок КС-1; ємність 16 м3; мельниця; котел варочний, дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря відсутній, що є порушенням вимог ст. ст. 10, 11 Закону України «Про охорону атмосферного повітря»;
у ході перевірки території TОB «Агрофірма «Дністровська» встановлено порушення умов дозволу на спеціальне водокористування № У KP 51-А/Оде від 14.04.2017, а саме відсутня огорожа санітарно - захисної зони, недотримання санітарно-технічних норм з утримання водозабірної споруди, а саме захаращеність бур`янами, що є порушенням пункту 6 частини першої статті 44 Водного кодексу України, пунктів 4, 6, 7, 8 Правового режиму зон санітарної охорони водних об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 2024;
у ході перевірки ТОВ «Агрофірма «Дністровська» було надано звіт про виробництво продукції тваринництва, кількість сільськогосподарських тварин і забезпеченість їх кормами за 2019 рік (далі - Звіт). Відповідно до Звіту підприємством утримується 6980 голів свиней. Звіт з оцінки впливу на довкілля не підготовлено, висновок з оцінки впливу на довкілля відсутній, що є порушенням статті 3, частини третьої статті 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля»;
встановлено факт наявності на території ТОВ «Агрофірма» Дністровська» АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильнх матеріалів по 10 м3 кожна; звіт з оцінки впливу на довкілля не підготовлено, висновок з оцінки впливу на довкілля відсутній, що є порушенням статті 3, частини третьої статті 17 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
За результатом планового заходу державного нагляду (контролю) встановлено, державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища 18.02.2020 року складено протокол про адміністративне правопорушення №000057 за ст. 60 КУпАП за порушення правил водокористування, відсутності санітарно-захисної зони, 18.02.2020 року винесено постанову про накладення адміністративного стягнення №000057, згідно якої відповідальну особу за охорону навколишнього природного середовища ТОВ «Агрофірма «Дністровська» ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
V.  РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА(в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ТА ОЦІНКА СУДУ :
Згідно вимог ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Рішенням Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 передбачено, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності та припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державного органу (абзац четвертий пункту 2 мотивувальної частини зазначеного Рішення).
Статтею 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V). встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Згідно Положення про Державну екологічну інспекцію України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 2017 року №275, Державна екологічна інспекція України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра екології та природних ресурсів України.
Відповідно до Положення про територіальні та міжрегіональні територіальні органи Держекоінспекції, затвердженого наказом Міністерства енергетики та захисту довкілля України від 07 квітня 2020 року № 230, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2020 р. за № 350/34633, Інспекція є територіальним органом Держекоінспекції та їй підпорядковується.
Згідно пункту 6 Положення Інспекція звертається до суду із позовом щодо обмеження чи зупинення діяльності суб`єктів господарювання і об`єктів незалежно від їх підпорядкування та форми власності, якщо їх експлуатація здійснюється з порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, вимог дозволів на використання природних ресурсів, з перевищенням нормативів гранично допустимих викидів в атмосферне повітря забруднюючих речовин, впливу фізичних та біологічних факторів, лімітів скидів забруднюючих речовин.
Відповідно до ч. 7 ст. 7 Закону №877-V на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду.
За приписами частини 5 статті 4 Закону №877-V виробництво (виготовлення) або реалізація продукції, виконання робіт, надання послуг суб`єктами господарювання можуть бути зупинені повністю або частково виключно за рішенням суду.
Згідно п.п. 1,4,6 ч.1 ст. 10 Закону України «Про охорону атмосферного повітря» від 16.10.1992 № 2707-XII (далі – Закон №2707-XII) підприємства, установи, організації та громадяни - суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря та діяльність яких пов`язана з впливом фізичних та біологічних факторів на його стан, зобов`язані: здійснювати організаційно-господарські, технічні та інші заходи щодо забезпечення виконання вимог, передбачених нормативами екологічної безпеки у галузі охорони атмосферного повітря, дозволами на викиди забруднюючих речовин тощо; здійснювати контроль за обсягом і складом забруднюючих речовин, що викидаються в атмосферне повітря, і рівнями фізичного впливу та вести їх постійний облік; забезпечувати здійснення інструментально-лабораторних вимірювань параметрів викидів забруднюючих речовин стаціонарних і пересувних джерел та ефективності роботи газоочисних установок.
Відповідно до ч. 5 ст.11 Закону №2707-XII викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення. 
Відповідно до ст. 44 Водного кодексу України, водокористувачі зобов`язані утримувати в належному стані зони санітарної охорони джерел питного та господарсько-побутового водопостачання.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про екологічну експертизу" від 09.02.1995 № 45/95-ВР (чинний до 18 грудня 2017 року) (далі – Закон №45/95-ВР), державна екологічна експертиза організовується і проводиться еколого-експертними підрозділами, спеціалізованими установами, організаціями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, із залученням інших органів виконавчої влади. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, проводить державну екологічну експертизу щодо об`єктів, які стосуються території зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, та/або рішення щодо затвердження (схвалення) яких приймається Кабінетом Міністрів України. Експертиза проектів будівництва проводиться відповідно до статті 31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності".
До проведення державної екологічної експертизи можуть у встановленому порядку залучатися фахівці інших установ, організацій і підприємств, а також експерти міжнародних організацій.
Здійснення державної екологічної експертизи є обов`язковим для видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку. Перелік видів діяльності та об`єктів, що становлять підвищену екологічну небезпеку, встановлюється Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, і центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.
Статтею 39 Закону №45/95-ВР було передбачено, що висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки.
Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності.
Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється.
Статтею 40 Закону №45/95-ВР передбачалось, що позитивний висновок державної екологічної експертизи є дійсним протягом трьох років від дня його видачі. Якщо за цей час не розпочато реалізацію рішення щодо об`єкта державної екологічної експертизи, то він підлягає новій державній екологічній експертизі.
Статтею 15 Закону №45/95-ВР встановлювалися спеціальні вимоги до документації на об`єкти державної екологічної експертизи.
Так, в документації на об`єкти державної екологічної експертизи повинні передбачатися:
1) комплексна еколого-економічна оцінка впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформлення у вигляді окремого тому (книги, розділу) документації і Заяви про екологічні наслідки діяльності;
2) обґрунтування впровадження сучасних, досконалих нематеріало- і неенергоємних, мало- і безвідходних технологічних процесів;
3) забезпечення комплексної переробки, утилізації і ефективного використання відходів виробництва;
4) заходи щодо економії водних ресурсів, забезпечення ефективної очистки всіх видів стічних вод, а також їх використання для технічних потреб без скидання цих вод у природні водотоки і водойми;
5) дієвість і досконалість передбачуваних заходів щодо охорони атмосферного повітря від забруднення;
6) забезпечення збереження, охорони і відтворення об`єктів рослинного і тваринного світу та природно-заповідного фонду;
7) забезпечення захисту населення і навколишнього природного середовища від шкідливого впливу антропогенних фізичних, хімічних та біологічних факторів.
Документація, що подається на об`єкти державної екологічної експертизи, повинна бути у встановленому порядку погоджена з заінтересованими органами та містити оцінку можливих соціальних наслідків.
Замовники державної екологічної експертизи зобов`язані підготувати Заяву про екологічні наслідки діяльності та матеріали, на яких вона ґрунтується.
Згідно з статтею 33 Закону №45/95-ВР, процедура проведення екологічної експертизи передбачала вирішення еколого-експертними органами чи формуваннями завдань експертного дослідження і оцінку об`єктів екологічної експертизи, підготовку обґрунтованого об`єктивного еколого-експертного висновку.
Процедура проведення екологічної експертизи передбачає:
1) перевірку наявності та повноти необхідних матеріалів і реквізитів на об`єкти екологічної експертизи та створення еколого-експертних комісій (груп) відповідно до вимог законодавства (підготовча стадія);
2) аналітичне опрацювання матеріалів екологічної експертизи, в разі необхідності натурні обстеження і проведення на їх основі порівняльного аналізу і часткових оцінок степеня екологічної безпеки, достатності та ефективності екологічних обґрунтувань діяльності об`єктів екологічної експертизи (основна стадія);
3) узагальнення окремих експертних досліджень одержаної інформації та наслідків діяльності об`єктів експертизи, підготовку висновку екологічної експертизи та подання його заінтересованим органам і особам (заключна стадія).
Згідно з статтею 3 Закону України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23.05.2017 № 2059-VIII (далі – Закон № 2059-VIII), здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
За приписами пункту 2 частини 3 статті 3 Закону № 2059-VIII, друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, включає сільське господарство, лісівництво та водне господарство: потужності для вирощування: птиці (40 тисяч місць і більше); свиней (1 тисяча місць і більше, для свиноматок - 500 місць і більше); великої та дрібної рогатої худоби (1 тисяча місць і більше); кролів та інших хутрових тварин (2 тисячі голів і більше).
Відповідно до частин 4, 6 статті 3 Закону № 2059-VIII, забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.
Забороняється провадження господарської діяльності, експлуатація об`єктів, інші втручання в природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, якщо не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження.
Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 2059-VIII, суб`єкт господарювання інформує уповноважений територіальний орган про намір провадити плановану діяльність та оцінку її впливу на довкілля шляхом подання повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці впливу на довкілля, у письмовій формі (на паперових носіях) та в електронному вигляді за місцем провадження такої діяльності. Повідомлення може бути подано особисто заявником (його представником), надіслано засобами поштового зв`язку або в електронній формі із застосуванням засобів електронних комунікацій.
Відповідно до частини 2 статті 4 Закону № 2059-VIII повідомлення про плановану діяльність, яка підлягає оцінці на предмет впливу на довкілля, оголошення про початок громадського обговорення звіту з оцінки впливу на довкілля, інформація про висновок з оцінки впливу на довкілля та рішення про провадження планованої діяльності (із зазначенням органу, номера та дати їх прийняття) оприлюднюються шляхом розміщення на офіційному веб-сайті в мережі Інтернет уповноваженого територіального органу, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - на офіційному веб-сайті уповноваженого центрального органу із зазначенням дати офіційного оприлюднення документа.
Згідно з частиною 1 статті 11 Закону № 2059-VIII, звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
Відповідно до статті 9 Закону № 2059-VIII, уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган видає висновок з оцінки впливу на довкілля, яким виходячи з оцінки впливу на довкілля планованої діяльності, зокрема величини та масштабів такого впливу (площа території та чисельність населення, які можуть зазнати впливу), характеру (у тому числі - транскордонного), інтенсивності і складності, ймовірності, очікуваного початку, тривалості, частоти і невідворотності впливу (включаючи прямий і будь-який опосередкований, побічний, кумулятивний, транскордонний, короткостроковий, середньостроковий та довгостроковий, постійний і тимчасовий, позитивний і негативний впливи), передбачених заходів, спрямованих на запобігання, відвернення, уникнення, зменшення, усунення впливу на довкілля, визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності та визначає екологічні умови її провадження (частина 1).
Висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності (частина 2).
При підготовці висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону. Уповноважений центральний орган розглядає та бере до уваги звіт з оцінки впливу на довкілля та звіт про громадське обговорення.
В описовій частині висновку з оцінки впливу на довкілля наводиться інформація про:
1) здійснену процедуру оцінки впливу на довкілля; 2) врахування звіту з оцінки впливу на довкілля; 3) враховані та відхилені зауваження та пропозиції, що надійшли під час громадського обговорення (частина 4).
У висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, уповноважений центральний орган:
1) зазначає тип, основні характеристики та місце провадження планованої діяльності;
2) визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності;
3) встановлює умови використання території та природних ресурсів під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
4) встановлює умови щодо охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
5) встановлює умови щодо запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та усунення їх наслідків;
6) встановлює умови щодо зменшення транскордонного впливу планованої діяльності, щодо якої здійснювалася процедура оцінки транскордонного впливу;
7) якщо з оцінки впливу на довкілля випливає необхідність: здійснення компенсаційних заходів - покладає обов`язок із здійснення таких заходів; запобігання, уникнення, зменшення (пом`якшення), усунення, обмеження, а також моніторингу впливу планованої діяльності на довкілля - покладає обов`язок із здійснення відповідних дій; здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на іншій стадії проектування - визначає строки та обґрунтовує вимоги щодо її здійснення; додаткова оцінка впливу на довкілля здійснюється за процедурою, передбаченою цим Законом; здійснення післяпроектного моніторингу - визначає порядок, строки та вимоги до його здійснення (частина 5).
Згідно з статтею 17 Закону № 2059-VIII цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію через шість місяців з дня набрання ним чинності.
Згідно ст.15 Закону  України, від 29.06.2004,  № 1906-IV "Про міжнародні договори України", чинні міжнародні договори України підлягають сумлінному дотриманню Україною відповідно до норм міжнародного права. Згідно з принципом сумлінного дотримання міжнародних договорів Україна виступає за те, щоб й інші сторони міжнародних договорів України неухильно виконували свої зобов`язання за цими договорами. 
Згідно ст.14 Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, вчинену у частині політичних положень (преамбула, стаття 1, розділи I, II, VII) від 21 березня 2014 року в м. Брюсселі та у частині торговельно-економічних і галузевих положень (розділи III, IV, V, VI) 27 червня 2014 року в м. Брюсселі, ратифікованої Законом України, від 16.09.2014,  № 1678-VII "Про ратифікацію Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони", в рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод.
Статтею 3 Кіотського протоколу, ратифікованому 04.02.2004 Верховною Радою України на підставі Закону України за №1430-ІV "Про ратифікацію Кіотського протоколу до Рамкової Конвенції Організації Об`єднаних Націй про зміну клімату", який набрав чинності 17.11.2006, визначено, що сторони забезпечують умови для того, щоб їхні сукупні антропогенні викиди парникових газів, перелічених у Додатку A, а саме діоксид вуглецю (СО2), метан (СН4), закис азоту (N2O), в еквіваленті двоокису вуглецю не перевищували встановлених для них кількісних показників з метою скорочення їхніх сукупних викидів таких газів принаймні на п`ять відсотків порівняно з базовим рівнем 1990 р. У додатку А міститься перелік категорій джерел викидів парникових газів, до якого входить сільське господарство (інтенсивна ферментація, прибирання, зберігання і використання гною, вирощування рису, сільськогосподарські землі, спалювання сільськогосподарських відходів на полях тощо).
Європейська Конвенція про захист  прав людини та основоположних  свобод від 04.11.1950 року (надалі – Конвенція)  , була ратифікована Законом України N 475/97-ВР  від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України  є частиною національного законодавства.
Згідно ч.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. 
Згідно ст.  8 Конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно статті 1 Першого протоколу  до Конвенції , кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які, на її думку, є необхідними для здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Отже, вищевказана норма  гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і в оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.
Відповідно до ст.8 Конституції України, ст.6 КАС України та ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року ,суд  при вирішенні справи керується принципом верховенства права,  відповідно до якого зокрема людина,  її права  та  свободи визнаються найвищими   цінностями   та   визначають   зміст   і спрямованість діяльності держави. застосовує цей принцип  з  урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини. 
Першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету "в інтересах суспільства". Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі "Колишній Король Греції та інші проти Греції" (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-XII).
Згідно прецедентну практику Європейського Суду стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції, яка гарантує право власності, по суті містить три різні норми (див., Зокрема, постанову Європейського Суду від 21 лютого 1986 по справі «Джеймс та інші заявники проти Сполученого королівства» [James et autres c. Royaume-Uni], § 37, серія «A», № 98): перша виражена в першій фразі першого абзацу і носить загальний характер і закріплює право на повагу власності; друга фігурує в другій фразі того ж абзацу та регулює випадки позбавлення власності і пов`язує його певними умовами; третя, яка встановлюється у другому абзаці, закріплює за Договірними Державами право, в числі іншого, регламентувати користування майном відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми, що представляють собою окремі приклади посягань на право власності, повинні тлумачитися в світлі принципу, встановленого в першій нормі (див. Постанову Європейського Суду від 16 листопада 2004 р справі «Брункрона проти Фінляндії» [Bruncrona c. Finlande] ( скарга № 41673/98), § 65-69, і постанову Великої палати Європейського Суду у справі «Броніовскій проти Польщі» [Broniowski c. Pologne] (скарга № 31443/96), Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH ] 2004 V, § 134). 78.З питання про втручання в здійснення права власності Європейський Суд нагадує, що для того, щоб визначити, чи мало місце позбавлення майна в сенсі другий «норми», необхідно досліджувати не тільки питання про позбавлення володіння або формального відчуження, а й розглянути реальності спірної ситуації, що лежать за межами видимості. Метою Конвенції є захист «практичних і ефективних» прав, і важливо з`ясувати, чи є дана ситуація фактичним відчуженням (див. Постанову Великої палати Європейського Суду у справі «Брумареску проти Румунії» [Brumгrescu c. Roumanie], (скарга № 28342/95) , Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 1999 VII, § 76; постанову Європейського Суду від 23 вересня 1982 р справі «Спорронг і Лоннрот проти Швеції» [Sporrong et Lцnnroth c. Suиde], § 63 і 69-74, серія «A», № 52).
Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та  п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011року  ).
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі "Москаль проти Польщі" (Moskalv. Poland), п. 73). Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам (див. там само). З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII). Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки" (Pincova and Pincv. The Czech Republic), п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії" (Gashiv. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії" (Trgov. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року, також Рішення у справі "Рисовський проти України" (Rysovskyy v. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, п.71).
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення ЄСПЛ у справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Принципи, які застосовуються до оцінки відповідальності держави за статтею 8 Конвенції в екологічних справах, загалом схожі незалежно від того, чи розглядається справа з точки зору прямого втручання чи позитивного обов`язку регулювати приватну діяльність (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom) [ВП], заява №36022/97, пункт 98, ECHR 2003VIII, та рішення у справі «Фадеева проти Росії» (Fadeyeva v. Russia), згадане вище, пункти 89 та 94). 
У справах, що стосуються екологічних питань, державі мають надаватися широкі межі розсуду та можливість вибору між різними способами та засобами дотримання своїх зобов`язань. Основне питання Суду полягає в тому, чи вдалось державі дотримати справедливого балансу між конкуруючими інтересами осіб, що зазнали впливу, та суспільства в цілому (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom), nn. 100, 119 та 123). [...]
Досконально вивчаючи процедури, що розглядаються, Суд розглядає, чи здійснили органи влади достатні дослідження, щоб оцінити ризик потенційно небезпечної діяльності (див. рішення у справі «Хеттон та інші проти Сполученого Королівства» (Hatton and Others v. the United Kingdom), пункт 128, та рішення у справі «Джакомеллі проти Італії» (Giacomelli v. Italy), заява № 59909/00, пункт 86, ECHR 2006X11), чи розробили вони адекватну політику щодо підприємств-забруднювачів на підставі доступної інформації, та чи було вжито всіх необхідних заходів для своєчасної реалізації цієї політики (див. рішення у справі «Ледяєва та інші проти Росії» (Ledyayeva and Others v. Russia), n. 104,...).
Політика облаштування території та охорони навколишнього середовища, де переважна місце займає загальний інтерес, надає державі ширшу свободу розсуду, ніж це має місце при регулюванні виключно цивільних прав (див., mutatis mutandis, ухвалу Європейського Суду у справі «Горраіс Лісаррага і інші заявники проти Іспанії »[Gorraiz Lizarraga et autres c. Espagne] (скарга № 62543/00), Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 2004 III, § 70, постанова Європейського Суду від 28 липня 2005 у справі« Алатулккіла і інші заявники проти Фінляндії »[Alatulkkila et autres c. Finlande] (скарга № 33538/96), § 67; рішення Європейського Суду щодо прийнятності для розгляду по суті скарги № 70074/01, поданої компанією« Валіко С.Р .л. »[Valico Srl] проти Італії, Збірник постанов і рішень Європейського Суду з прав людини [CEDH] 2006 III, рішення Європейського Суду від 26 лютого 2008 р питання про прие млемості для розгляду по суті скарги № 37664/04, поданої Ларсом і Астрід Фагешкьyoльд [Lars et Astrid Fдgerskiцld] проти Швеції (додатково див. п.84 рішення ЄСПЛ у справі «Депаль проти Франції» (CASE OF DEPALLE v. FRANCE) від 29.03.2010 року заява № 34044/02)

(1)          Оцінка аргументів учасників справи і висновку суду першої інстанції
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1-2 ст.308 КАС України, в редакції Закону на момент вчинення процесуальної дії).
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у     статті 2 КАС України     (в цьому випадку й далі - у редакції, чинній на момент звернення позивача до суду і розгляду справи), встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені     Конституцією    та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Апеляційний суд зазначає, що актом перевірки № 3/09 від 28.02.2020 року контролюючого органу встановлено, що товариство здійснює господарську діяльність з розведення свиней та великої рогатої худоби, а також використання заправної станції з двома заплавними колонками та трьома ємностями для зберігання палива без отриманого висновку з оцінки впливу на довкілля, що є порушенням ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що діючим до 18 грудня 2017 року Законом України "Про екологічну експертизу" №45/95-ВР, було серед іншого передбачено подання еколого-економічної оцінки впливу запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформленої у вигляді окремого тому (книги, розділу) щодо об`єкту державної екологічної експертизи, яка підлягає дослідженню та, зокрема з урахуванням якої, готувався відповідний висновок.
Так, статтею 39 Закону №45/95-ВР передбачено, що висновки державної екологічної експертизи повинні містити оцінку екологічної допустимості і можливості прийняття рішень щодо об`єкта екологічної експертизи та враховувати соціально-економічні наслідки. Позитивні висновки державної екологічної експертизи після затвердження їх центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, а на території Автономної Республіки Крим - органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, є підставою для відкриття фінансування проектів і програм чи діяльності. Реалізація проектів і програм чи діяльності без позитивних висновків державної екологічної експертизи забороняється. В разі негативної оцінки об`єктів державної екологічної експертизи замовник зобов`язаний забезпечити їх доопрацювання відповідно до вимог еколого-експертного висновку і своєчасну передачу матеріалів на додаткову державну екологічну експертизу.
Таким чином, норми вказаної статті містили вимоги щодо змісту висновків державної екологічної експертизи, а також встановлювали юридичні наслідки після проведення або не проведення державної екологічної експертизи.
Разом з тим, замість Закону України "Про екологічну експертизу" з 18 грудня 2017 року вступив в силу Закон України "Про оцінку впливу на довкілля" від 23 травня 2017 року, яким взамін проведення «державної екологічної експертизи» запроваджено здійснення «оцінки впливу на довкілля».
Дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону.
Висновки державної екологічної експертизи, одержані до введення в дію цього Закону, зберігають чинність та мають статус висновку з оцінки впливу на довкілля.
У разі відсутності такої експертизи або висновку, діяльність суб`єктів господарювання незалежно від форми власності може бути тимчасово заборонена або зупинена.
Апеляційний суд зазначає, що застосування таких заходів може мати місце у тому випадку, якщо суб`єкт господарювання проводить діяльність без оцінки впливу та/або без висновку державної екологічної експертизи, одержаного до введення в дію Закону України "Про оцінку впливу на довкілля".
З матеріалів справи слідує та не спростовано відповідачем, що ТОВ «Агрофірма «Дністровська» не має ані позитивного висновку державної екологічної експертизи ані висновку з оцінки впливу на довкілля.
В свою чергу, ТОВ «Агрофірма «Дністровська» займається розведенням свиней та великої рогатої худоби (корови, телята) ще з 1960-х років. 
Об`єкти тваринництва збудовані та введені у експлуатацію - телятник у 1960 році, коровник у 1961 році, коровник у 1963 році, коровник 4-х рядний у 1966 році, свинарник-маточник у 1968 році, свинарник - маточник у 1969 році, свинарник - відкормник у 1969 році, коровник у 1976 році, коровник 4-х рядний у 1977 році, що підтверджується інвентарними картками обліку основних засобів.
Отже, розведенням свиней та великої рогатої худоби у значній кількості підприємство займалося ще задовго до прийняття та вступу в дію Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», яким і зобов`язано суб`єктів, які планують займатися таким видом діяльності здійснювати оцінку впливу такого виду діяльності на довкілля.
Об`єкти тваринництва ТОВ «Агрофірма «Дністровська», які були збудовані в 1960- 1970 роках після вступу в дію Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не реконструювались, технічно не переоснащувалися, не підлягали капітальному ремонту та не перепрофілювалися. 
Апеляційний суд враховує, що в 1960-1970 роках, коли були збудовані об`єкти тваринництва та підприємство розпочало здійснювати господарську діяльність - отримання рішення про провадження діяльності у зв`язку із можливим шкідливим впливом такої діяльності на довкілля не було передбачено чинним на той час законодавством, проте під визначенням «планування» (передбаченим чинним законодавством) законодавцем мається на увазі не лише планування новими підприємствами діяльності на майбутнє, а і планування продовження поточної діяльності існуючих підприємств.
Більш того ставлення у нерівні умови підприємства які знаходяться на стадії планування такої діяльності та які здійснюють її на даний час та продовжують здійснення – порушує принцип справедливості, як фундаментальний принцип права.
Окрім того, з метою стабілізації рівня концентрації парникових газів в атмосфері на рівні, який не допускав би небезпечного антропогенного впливу на кліматичну систему планети розвинутими державами та державами з перехідною економікою був підписаний Кіотський протокол до Рамкової конвенції ООН про зміну клімату, який Україна ратифікувала у 2004 року.
Більш того, 03.03.2016 року Україна ратифікувала Протокол про реєстри викидів і перенесення забруднювачів ООН від 21 травня 2003 р., який зобов`язує державу створити послідовні, інтегровані, загальнонаціональні реєстри викидів і перенесення забруднювачів та встановлює граничні показники виробничих потужностей для окремих галузей аграрного сектору, зокрема в галузі інтенсивного виробництва продуктів тваринництва та аквакультури.
При цьому основними джерелами емісії парникових газів у галузі українського тваринництва є розведення і вирощування свиней, скотарство та птахівництво, а безпосереднім джерелом викидів метану і закису азоту в тваринництві є шлунково-кишкова ферментація тварин, відходи тваринного походження і обробіток сільськогосподарських земель для забезпечення кормової бази тваринництва.
На виконання вимог Кіотського протоколу Кабінет Міністрів України розпорядженням від 18 серпня 2005 р. № 346-р затвердив «Національний план заходів з реалізації положень Кіотського протоколу до рамкової Конвенції ООН про зміну клімату». Національним планом дій передбачено впровадження в різних сферах економіки країни заходи з обмеження та скорочення викидів парникових газів і підвищення рівня ефективності використання палива та енергії, в тому числі у сільському господарстві.
Апеляційний суд зауважує, що згідно принципу «pacta sunt servanda» кожен чинний міжнародний договір є обов`язковим для його учасників і має сумлінно виконуватися. Крім того, учасник договору не може посилатися на приписи свого внутрішнього права для виправдання невиконання ним положень міжнародного договору. Тобто даним принципом визнається пріоритет міжнародного договору, а отже, й примат міжнародного права перед національним.
Окрім того, апеляційний суд вирішуючи питання справедливого балансу зазначає, що в силу принципів ст. 8 Конвенції, у справах, що стосуються екологічних питань та права на безпечне довкілля публічний інтерес щодо забезпечення вказаного права для необмеженого кола осіб , які мешкають на відповідній території , є вищим інтересу окремого суб`єкта щодо забезпечення права мирного володіння майном та надає державі широкі межі розсуду та можливість вибору між різними способами та засобами дотримання своїх зобов`язань.
Таким чином, з огляду на те, що положення Закону України "Про екологічну експертизу" втратили чинність, а висновок державної екологічної експертизи в порядку вказаного закону відповідач до початку своєї діяльності протиправно не отримав, ТОВ «Агрофірма «Дністровська» зобов`язане отримати висновок про оцінку впливу на довкілля в порядку Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», не зважаючи на те, що відповідна оцінка згідно з Законом України «Про оцінку впливу на довкілля» проводиться на стадії планування діяльності, позаяк відповідач здійснює поточну господарську діяльність та планує її здійснення у майбутньому, тому не може залишатися поза межами екологічного контролю . 
Враховуючи наведене, апеляційний суд доходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення позову у цій частині , так як  до моменту отримання позитивного висновку з оцінки впливу на довкілля, діяльність відповідача в частині виробництва продукції тваринництва має бути тимчасово зупинена, а зворотній висновок суду 1-ої інстанції є необґрунтованим.
Стосовно вимог інспекції про зупинення діяльності АЗС та ємностей апеляційний суд зазначає, що згідно п. 16 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» Перша категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля і підлягають оцінці впливу на довкілля, включає: потужності для зберігання нафти, нафтохімічної або хімічної продукції місткістю 200 тисяч тонн або більше. При цьому  в акті перевірки зазначено, що ємності ТОВ «Агрофірма Дністровська» мають об`єм 10 м3 кожна, а це становить об`єм лише 30 тисяч тон паливно мастильних матеріалів у всіх ємкістях загалом, що є меншим визначеної законом місткості у 200 тис. тон.
Отже, підстави для тимчасової заборони припинення діяльності ТОВ «Агрофірма «Дністровські» в частині використання АЗС з двома заправними колонками та трьома ємностями для зберігання паливно мастильних матеріалів – відсутні.
Апеляційний суд також зазначає, що актом перевірки від 28.02.2020 року №3/09 перелічено об`єкти, які використовуються ТОВ «Агрофірма «Дністровська» у господарській діяльності як такі, що здійснюють викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
При цьому, під час обстеження вказаних об`єктів контролюючим органом не вчинено дій щодо відбору проб та інструментально-лабораторних вимірювань для з`ясування чи дійсно товариством здійснюються викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Крім того, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження факту здійснення товариством викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря.
Більш того, ТОВ «Агрофірма «Дністровська» надано до суду копії дозволів на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами, видані Одеською обласною державною адміністрацією, № 5120485901-1 від 22.10.2020 року, № 5120485901-2 від 27.10.2020 року, № 5120485902-1 від 27.10.2020 року, № 5120485902-2 від 27.10.2020 року, № 5120483901-3 від 04.11.2020 року (Т.2 а/с 27-36) та Звіти інвентаризації викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря (Т.2 а/с 82-120,121-163, 164-191, 192-223, 224-257).
Крім того, апеляційний суд зазначає, що під час розгляду справи ТОВ «Агрофірма «Дністровська» надано докази на підтвердження встановлення огорожі санітарно-закисної зони навколо місця забору води з артезіанських свердловин, як це вказано в умовах Дозволу на спеціальне водокористування від 14.04.2017 року, а отже, відповідачем самостійно усунуте порушення (Т.1 а/с 115-119).
Отже, з матеріалів справи та аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що суд першої інстанції не врахував необхідність отримання підприємством висновку з оцінки на довкілля в частині виробництва продукції тваринництва.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом відхиляються за необґрунтованістю.

(2) Висновки апеляційного суду:
Таким чином, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що неправильне застосування судом 1-ої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи призвели до  неправильного вирішення позову в частині позовних вимог про тимчасову заборону діяльності відповідача в частині виробництва продукції тваринництва, та про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду 1-ої інстанції в частині вирішення позовних вимог про тимчасову заборону діяльності відповідача в частині виробництва продукції тваринництва та ухвалення у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.8,19,55 Конституції України, ст.6 та ст.1 Першого протоколу Європейської Конвенції про захист  прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3, 6, 7, 242, 292, 308,310,315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про тимчасову заборону діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Дністровська” в частині виробництва продукції тваринництва – скасувати.
Ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов Державної екологічної інспекції Південно-Західного округу (Миколаївська та Одеська області) задовольнити та тимчасово зупинити діяльність Товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма “Дністровська” в частині виробництва продукції тваринництва до моменту отримання позитивного висновку з оцінки впливу на довкілля.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 лютого 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття ,та може бути, у разі відповідності  вимогам  ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду  протягом 30-ти днів.  
Повне судове рішення складене та підписане 30 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравець О.О.	
Судді	    	Коваль М.П.   Зуєва Л.Є.