ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/703/21  Номер провадження 22-ц/814/1874/21	Головуючий у 1-й інстанції Шаповал Т. В.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Абрамова П.С., Бондаревської С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго"
на рішення Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року
у справі за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання

В С Т А Н О В И В: 

У лютому 2021 року ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 посилаючись на те, що відповідач за адресою АДРЕСА_1 користується послугами підприємства по забезпеченню тепловою енергією у вигляді опалення та гарячого водопостачання, а тому зобов`язаний оплачувати отримані послуги, але покладені зобов`язання відповідач не виконує, внаслідок чого за період з 01.07.2016 року по 01.09.2020 року утворилась заборгованість у розмірі 51181,17грн. 
Вказують на наявність підстав для застосування до даних правовідносин положень ст.625 ЦК України та стягнення за період з 21.08.2016 року по 01.09.2022 року інфляційних втрат в сумі 5963,28грн та 3% річних в сумі 3280,81грн.
З урахуванням наведеного прохали стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за надання послуг по теплопостачанню за період з 01.07.2016 року по 01.09.2020 року в сумі 51181,17грн., нарахований індекс інфляції в розмірі 5963,28 грн. та 3 % річних в сумі 3280,81грн, а всього 60425,26грн. 

Рішенням Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго" заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних за період з 01.08.2019 року по 01.09.2020 року в сумі 14079,43грн та судовий збір в розмірі 528,91грн, а всього 14608,34 грн. 
Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржило ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго", представник якого, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, прохав його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі; вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що відзив на позов ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" отриманий не був, що позбавило останнього можливості надати свої заперечення на нього.
Вказують, що строк позовної давності переривався двічі – 15.07.2016 року (відповідачем було здійснено проплату за надані послуги за червень 2016 року в сумі 200грн) та 15.02.2021 року (при подачі даного позову до суду), а тому наявні підстави для стягнення суми боргу в повному обсязі.

Апеляційний суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

З матеріалів справи вбачається, установлено судом та не заперечується сторонами, що 
відповідач ОСОБА_1 користується послугами з теплопостачання, які йому надаються ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року, за адресою: АДРЕСА_1 .

       Також, установлено, що у поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_1 проохав застосувати до даних правовідносин строк позовної давності (а.с.42-43).

Ухвалюючи оскаржуване рішення місцевий суд виходив із того, що, остання сплата за надані позивачем відповідачу послуги теплопостачання ОСОБА_1 була здійснена у липні 2016 року, відтак, перебіг позовної давності у даних правовідносинах, розпочався з 07.2016 року. При цьому, оскільки з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2020 року до суду ПОКВПТГ „Полтаватеплоенерго" звернулося лише 15 лютого 2021 року, то позовні вимоги підлягають до задоволення, починаючи з 01 серпня 2019 року (в межах строку позовної давності).
На підставі викладеного місцевим судом було визначено до стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу, індекс інфляції та 3% річних за період з 01 серпня 2019 року по 01 вересня 2020 року у відповідному розмірі.

Такий висновок місцевого суду в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та нормам закону, виходячи з наступного.

На підставі ст.ст.67, 68 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

У відповідності до ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі-Закон) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п.5 ч.3 споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Порядок надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення визначено Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі – Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. за № 630 (з наступними змінами та доповненнями).
Згідно п. 1 Правил централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
У п.3 Правил встановлено, що послуги надаються споживачам безперебійно, виключно за винятком часу перерв, визначених відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно п.12 Правил, у разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії споживач оплачує послуги згідно з їх показаннями пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) за умови здійснення власником, балансоутримувачем будинку та/або виконавцем заходів з утеплення місць загального користування будинку. У разі нездійснення таких заходів споживач не сплачує за опалення місць загального користування будинку.
У разі встановлення будинкових засобів обліку теплової енергії у багатоквартирному будинку, де окремі або всі квартири обладнані квартирними засобами обліку теплової енергії, споживачі, які не мають таких засобів обліку та які не передали виконавцю показання квартирних засобів обліку теплової енергії, оплачують таку послугу за показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії пропорційно опалюваній площі (об`єму) квартири, не враховуючи витрати теплової енергії виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат тепла за показаннями усіх квартирних засобів обліку.
Плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: -у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); -у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; -у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Згідно п.18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Матеріалами справи достеменно установлено, та не спростовано сторонами, що у квартирі АДРЕСА_2 , позивачем надавались послуги з з теплопостачання відповідно до „Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.
При цьому, матеріалами справи було достовірно установлено, що належним чином сплата за користування відповідними послугами у квартирі  АДРЕСА_2  не вносилась,внаслідок чого виникла заборгованість по оплаті вартості наданої позивачем послуги з централізованого постачання теплової енергії.

За приписами ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання ). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України).
Частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено, що боржник у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Зобов`язання, що виникло між сторонами, є грошовим. Тому, на вимогу позивача, відповідач зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.

Згідно наданих позивачем розрахунків (а.с.5-11), борг по оплаті послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_3 за період з 01.07.2016 року по 01.09.2020 року складає -51181,17грн, сума встановленого індексу інфляції за період з вересня 2016 року по серпень 2020 року – 5963,28грн та 3% річних за період з 21.08.2016 року по 21.08.2020 року – 3280,81грн.

Відповідно до частини першої статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).
Аналіз наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).
Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Так, згідно наявної у матеріалах справи Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №242493881 від 01.02.2021 року (а.с.3-4), квартира АДРЕСА_2 на праві приватної (спільної часткової) власності належить: - ОСОБА_2 , розмір частки 1/2; ОСОБА_1 , розмір частки 1/2. 
Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що, незалежно від того, що відповідач у справі ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_2 , на нього може бути покладено обов`язок з утримання всього майна, оскільки ОСОБА_1 має визначене законом право на звернення з регресними вимогами до іншого співвласника - ОСОБА_2 .

Також, як установлено, у поданому відзиві на позовну заяву, ОСОБА_3 прохав застосувати до даних правовідносин строк позовної давності (а.с.42-43).

Відповідно до ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Згідно п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.
Відповідно до ч.1 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

       Так, матеріалами справи установлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_1 останній раз сплачував заборгованість за надані послуги 07.2016 року у розмірі 200,00грн, після якої не здійснював оплату.

Відтак, перебіг позовної давності у даних правовідносинах розпочався з 07.2016 року (момент виникнення у відповідача простроченої заборгованості з оплати отриманих послуги позивача).

Відповідно до ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

       З урахуванням наведеного вище, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що, оскільки з даною позовною заявою про стягнення з відповідача заборгованості за період з 01 липня 2016 року по 01 вересня 2020 року, позивач звернувся до суду лише 15 лютого 2021 року, то до стягнення підлягають позовні вимоги в межах трирічного строку позовної давності, а саме, починаючи з 01 серпня 2019 року.
       Відтак, у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованості за період з 01.07.2016 року по 31.07.2019 року, місцевим судом було правомірно відмовлено за пропуском строку позовної давності до таких вимог.

       Доводи апеляційної скарги стосовно того, що строк позовної давності переривався двічі – 15.07.2016 року (відповідачем було здійснено проплату за надані послуги за червень 2016 року в сумі 200грн) та 15.02.2021 року (при подачі даного позову до суду), а тому наявні підстави для стягнення суми боргу в повному обсязі, колегія суддів оцінює критично, оскільки вказані обставини не переривали строк позовної давності, так як саме 15.07.2016 року він почав свій перебіг, а звернення до суду з даним позовом 15.02.2021 року відбулось поза межами трирічного строку позовної давності.

Відповідно до вище викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду стосовно того, що з  ОСОБА_1 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» підлягає до стягнення:
-Заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01.08.2019 року по 01.09.2020 року в сумі 11734,23грн (08.2019р. – 333,09грн, 09.2019р. – 322,34грн, 10.2019р. – 444,91грн, 11.2019р. – 1662,47грн, 12.2019р. – 1963,75грн, 01.2020р. – 1989,7грн, 02.2020р. – 1595,62грн, 03.2020р. – 1566,19грн, 04.2020р. – 642грн, 05.2020р. – 225,64грн, 06.2020р. – 322,34грн, 07.2020р. – 333,09грн, 08.2020р. – 333,09грн);
-3% річних від простроченої суми боргу за період з 21.08.2019 року по 31.08.2020 року в сумі 1399,94грн (з 21.08.19р. по 20.09.19р. – 100,51грн, з 21.0919р. по 20.1019р. – 98,09грн, з 21.10.19р. по 20.11.19р. – 102,18грн, з 21.11.19р. по 20.12.19р. – 99,98грн, з 21.12.19р. по 20.0120р. – 107,55грн, з 21.01.20р. по 20.02.20р. – 112,55грн, з 21.02.20р. по 20.03.20р. – 110,03грн, з 21.03.20р. по20.04.20р. – 121,68грн, з 21.04.20р. по 20.05.20р. – 121,62грн, з 21.05.20р. по 20.06.20р. – 127,31грн, з 21.06.20р. по 20.07.20р. – 123,76грн, з 21.07.20р. по 20.08.20р. – 128,71грн, з 21.08.20р. по 31.08.20р. – 45,97);
-Інфляційні збитки від простроченої суми боргу за період з серпня 2019 року по серпень 2020 року в сумі 945,26грн (серпень 2019р. - 117,34грн, вересень 2019р. + 276,13грн, жовтень 2019р. -+278,46грн, листопад 2019р. +40,1грн, грудень 2019р, - 81,09грн, січень 2020р. + 84,42грн, лютий 2020р. – 132,52грн, березень 2020р. + 369,31грн, квітень 2020р. + 382,07грн, травень 2020р. + 147,98грн, червень 2020р. + 99,93грн, липень 2020р. - 301,16грн, серпень 2020р. – 101,03грн;
всього 14079,43 грн.

Посилання апелянта на те, що відзив ОСОБА_1 на позов ПОКВПТГ "Полтаватеплоенерго" ними отриманий не був, що позбавило останнього можливості надати свої заперечення на нього, колегія суддів до уваги не приймає, так як вказана обставина не впливає на правильність висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову, та стягнення суми боргу в межах строку позовної даності.

Інші доводи апеляційної скарги також не містять нових засобів доказування, не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до незгоди із судовим рішенням без належного обґрунтування нормами права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, суд першої інстанції повно та об`єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

       Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства "Полтаватеплоенерго", - залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Полтава від 31 травня 2021 року, - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        П.С. Абрамов

                                                                       С.М. Бондаревська

Повний текст постанови виготовлено 30.07.2021 року.