Ухвала
22 липня 2021 року
м. Київ
справа № 389/2690/17
провадження № 51 – 3595 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року,
встановив:
Ухвалою Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року визнано та ухвалено виконати на території України вирок Совєтського районного суду міста Тули від 15 лютого 2016 року, яким громадянина України ОСОБА_5 засуджено за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 210, пунктів а, г ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, пунктів а, г ч. 4 ст. 228.1, ч. 3 ст. 30, ч. 5 ст. 228.1, ч. 1 
ст. 30, ч. 5 ст. 228.1 Кримінального кодексу Російської Федерації до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років та  постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим за ч. 1 ст. 255 Кримінального кодексу України(далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років; ч. 2 ст. 307 КК – до 10 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 307 КК – до 10 років позбавлення волі; ч. 2 ст. 15 ч. 2 
ст. 307 КК – до 12 років позбавлення волі; ст. 14 ч. 3 ст. 207 КК, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК, до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року вказану ухвалу місцевого суду змінено.
Постановлено вважати ОСОБА_4 засудженим ч. 1 ст. 255 КК до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 2 ст. 307 КК та на підставі ст. 69-1 КК – до 6 років позбавлення волі; ч. 3 ст. 307 та на підставі ст. 69-1 КК – до 8 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, вважати ОСОБА_4 остаточно засудженим до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років. 
Не погоджуючись з вказаними рішеннями засуджений ОСОБА_4 звернувся 
з касаційною скаргою.
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 129 Конституції України касаційне оскарження судового рішення забезпечується у визначених законом випадках.
Судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку, зазначено
в частинах 1, 2 ст. 424 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Це стосується вироків та ухвал про застосування або відмову в застосуванні примусових заходів медичного чи виховного характеру суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, судових рішень апеляційного суду, постановлених щодо зазначених судових рішень місцевого суду, а також ухвал суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку та ухвал апеляційного суду, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім як у випадках, передбачених КПК.
Питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом
за правилами розділу VIII КПК «Виконання судових рішень» і порядок їх вирішення врегульовано ст. 539 цього Кодексу, згідно з якою за наслідками розгляду відповідного клопотання (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, установлених законом, суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку. Вказане стосується, 
в тому числі, і порядку вирішення питання, яке пов`язане приведення вироку суду іноземної держави у відповідність із законодавством України (ст. 610 КПК). 
Як убачається зі змісту касаційної скарги, оскаржене засудженим судове рішення стосується питань, пов`язаних із виконанням вироку.
Отже, виходячи з положень п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України та статей 424, 
539 КПК оспорювана ухвала не може бути предметом перевірки в порядку касаційної процедури. Така позиція узгоджується з правовими висновками, що містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року (№ 13-38кс18) та об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 березня 2019 року (№ 756/9514/15-к).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження в разі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що засудженому ОСОБА_4 необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив: 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 13 грудня 2017 року та ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 21 квітня 2021 року.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                                            ОСОБА_3