УХВАЛА

26 липня 2021 року 
м. Київ
справа № 520/9403/2020
адміністративне провадження № К/9901/25504/21

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Кашпур О.В.,
суддів - Радишевської О.Р., Уханенка С.А., 
перевірив касаційну скаргу Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, в якому просив: 
визнати протиправними дії та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02 липня 2014 року на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14 серпня 1997 року по 02 липня 2014 року в органах внутрішніх справ;
зобов`язати Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з           14 серпня 1997 року по 02 липня 2014 року в органах внутрішніх справ.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії та бездіяльність Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії  Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02 липня 2014 року на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14 серпня 1997 року по 31 грудня 2013 року в органах внутрішніх справ.
Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії  Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з           14 серпня 1997 року по 31 грудня 2013 року в органах внутрішніх справ.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області щодо невиплати в день звільнення 02 липня 2014 року на користь     ОСОБА_1 грошової компенсації за всі невикористані дні відпустки за період роботи з 14 серпня 1997 року по 01 лютого 2005 року та за 2012 рік в органах внутрішніх справ; зобов`язання Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області нарахувати та виплатити з урахуванням індексації грошову компенсацію за всі невикористані дні відпустки на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпустки за період роботи з 14 серпня 1997 року по 01 лютого 2005 року та за 2012 рік в органах внутрішніх справ.
Прийнято постанову, якою у задоволенні вказаної частини позовних вимог відмовлено.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
08 липня 2021 року відповідач засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
Згідно з частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України "Про запобігання корупції" займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Відомостей про те, що позивач є службовою особою, яка займає відповідальне та особливо відповідальне становище відповідно до пункту 1 частини шостої статті        12 КАС України у системному зв`язку з положеннями статті 50 Закону України "Про запобігання корупції" (яка була чинною на час  відкриття провадження судом першої інстанції) суду касаційної інстанції не надано і у судових рішеннях така інформація відсутня.
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з пунктом 8 частини другої якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та, у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення.
Зазначена конституційна норма кореспондується з положеннями частини першої статті 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
У касаційній скарзі відповідач вказує, що справа має виняткове значення для нього.
Суд відхиляє такі твердження скаржника, оскільки вони не підтверджені належними доказами та не обґрунтовані обставинами, які б виділяли вимоги скаржника у цій справі в якусь особливу категорію спорів або свідчили про наявність заінтересованості необмеженої кількості осіб в результатах розгляду саме цієї справи.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 816/2250/15, від 16 травня 2019 року у справі № 825/100/15-а, відхиляються судом касаційної інстанції оскільки, пункт 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачає можливість перегляду, в якості винятку, судового рішення, що не підлягає касаційному оскарженню судом касаційної інстанції у разі, якщо скаржником зазначені випадки, передбачені підпунктами «а» - «г» цієї норми, проте відповідачем таких винятків не зазначено, а аргументи касаційної скарги зводяться до тлумачення матеріальних і процесуальних норм, переоцінки доказів, з посиланням на неповне з`ясування обставин справи судами.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.
Зважаючи на те, що скаржнику відмовлено у відкритті касаційного провадження, колегія суддів не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтями 248, 328, 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 21 вересня 2020 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.
Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                      О.В. Кашпур

Судді:                                                                                          О.Р. Радишевська

                                                                                          С.А. Уханенко