Справа № 409/705/21 
Провадження № 22-ц/810/580/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                        м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  
головуючого судді       Стахової Н.В.,
суддів                            Карташова О.Ю., Назарової М.В. 
за участю секретаря 
судового засідання  Залюшного О.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Луганського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 червня 2021 року, постановлену у складі судді Максименко О.Ю., у приміщенні того ж суду, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту смерті, заінтересована особа Міловський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків)

                                       в с т а н о в и в:

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на тимчасово окупованій території України – с. Ювілейне м. Луганськ, посилаючись на те, що встановлення цього факту необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшої реалізації спадкових прав за заповітом.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 02 квітня 2021 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території залишено без руху з огляду на недодержання вимог ст. 175, 177, 317, 318 ЦПК України,  а саме, не надання доказів щодо правових підстав подачі нею заяви в контексті ч. 1 ст. 317 ЦПК України,  тобто тих доказів, що підтверджують родинний зв`язок заявника з померлою ОСОБА_2 , та не надання відмови Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) у проведенні державної реєстрації смерті  на ім`я особи, яка є учасником по справі.
Ухвалою того ж суду від 03 червня 2021 року заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявниці.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції суд першої виходив з того, що заявницею не було усунуто недоліків її  заяви, зазначених в ухвалі суду від 02 квітня 2021 року, тобто не надано документу, підтверджуючого право заявниці на звернення до суду та доказів її особистого звернення до відділу державної реєстрації актів цивільного стану для отримання відмови у проведенні державної реєстрації смерті.
В апеляційній скарзі заявниця ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просила ухвалу суду від 03 червня 2021 року скасувати і направити справу для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що на підтвердження неможливості реєстрації смерті ОСОБА_2 органами державної реєстрації актів цивільного стану України нею надано відмову у реєстрації смерті Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Харків). Також скаржниця наголошує на тому, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику. Повертаючи заяву як неподану, суд першої інстанції порушив її право на доступ до правосуддя. Окрім того судом було порушено процесуальні строки розгляду вказаної заяви. 
Відзиву на апеляційну скаргу представником заінтересованої особи не надано.
У судове засідання заявник та представник заінтересованої особи не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, надали письмові заяви про слухання справи за їх відсутності.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна   підлягає задоволенню з наступних підстав.
Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року заява ОСОБА_1  була залишена без руху та заявниці був наданий строк для усунення недоліків, з підстав, що заява не  відповідає вимогам ст. 175, 177, 317, 318 ЦПК України, а саме:
- заявницею вказано, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті ОСОБА_2 , не є родичем, як це зазначено в ч.1 ст. 317 ЦПК України, тобто не надано документу, який підтверджує її право на звернення до суду;
- відповідно до заяви  про встановлення факту,  що має юридичне значення (факту смерті), заявницею є ОСОБА_1 , але відмова Міловського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків) у проведенні державної реєстрації смерті видана на ім`я ОСОБА_3 , яка не є учасником по справі.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені недоліки заявником  не усунені.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України  № 1085 від 7 листопада 2014 року «Про затвердження населених пунктів, на території  яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Луганськ віднесено до населених пунктів, на території  яких органи державної влади, у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану, тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Суд розглядає справи про встановлення факту смерті  особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті  (п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України).
Для розгляду заяв про встановлення  фактів народження або смерті на тимчасово окупованій території України  законодавством визначено спеціальний порядок, урегульований статтею 317 ЦПК України.
За змістом ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява  про встановлення факту смерті  особи на тимчасово окупованій території України визначеній Верховною Радою України може бути  подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Отже даною нормою закону передбачено, що із заявою про встановлення факту смерті  особи на тимчасово окупованій території України  може звернутись будь-який родич  померлого зважаючи на існуючу лінію споріднення між ними.
Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві повинно бути зазначено:1) який факт  заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.
До заяви  додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Встановлення факту народження або смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника, рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всеобічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, у тому числі з урахуванням документів, виданих органами та установами самопроголошених утворень, розташованими на окупованій території.
Відповідно до положень ст. 55,124 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Повертаючи заяву як неподану, суд першої інстанції зазначив, що заявник не надав доказів, підтверджуючих право заявниці на звернення до суду та відмову органів державної реєстрації актів цивільного стану у проведенні державної реєстрації смерті. 
Проте, подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову (заяви) залишати заяву без руху та повертати заявнику. 
Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12 травня 2021 року у справі № 220/1582/20. 
Крім того, як вбачається із тексту заяви,  ОСОБА_1 в заяві були зазначені додатки, серед яких вказано «відмова у реєстрації смерті». Тобто заявницею до заяви  була додана письмова відмова у реєстрації смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Луганську.
Заява ОСОБА_1 підлягає розгляду в окремому провадженні, де з метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази (частина 2 статті 294 ЦПК України. 
Також судом не було враховано те, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України за формою і змістом відповідає вимогам статей 175,315,317,318 ЦПК України. Вимог до заяви щодо її форми і змісту суд заявнику не вказував.
Отже заява ОСОБА_1 по суті не вирішена.
Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
За таких обставин, ухвала Білокуракинського районного суду Луганської області від 03 червня 2021 року підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 379 ЦПК України, 
                               
                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Білокуракинського районного суду Донецької області від 03 червня 2021 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 30 липня 2021 року.

Головуючий

Судді