Номер провадження: 22-ц/813/1376/21 
Номер справи місцевого суду: 520/9576/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2021 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Феленко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
15 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив визнати позивача батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; внести зміни до актового запису №829 про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , вказавши батьком дитини – позивача ОСОБА_2 , виключивши відомості про ОСОБА_5 як батька дитини. 
Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2011 року він перебував у фактичних шлюбних відносинах із ОСОБА_6 , під час перебування у яких у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_7 . Однак, в актовий запис про народження сина внесено відомості про батька « ОСОБА_5 » на підставі ст.135 СК України. Після народження дитини позивач з ОСОБА_6 проживали разом, сумісно виховували дитину, вели спільне господарство та перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати дитини, після її смерті дитина залишилась проживати з позивачем та перебуває на його утриманні.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано батьківство ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Виключено з актового запису про народження №829, здійсненого 28.01.2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , відомості про батька – « ОСОБА_5 » та зазначено, що дане рішення є підставою для внесення наступних відомостей в актовий запис про народження №829 від 28.01.2013 року щодо народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , а саме: у графі, що містить інформацію про прізвище дитини, зазначити – ОСОБА_8 ; у графі батько – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин України.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
ОСОБА_1 , який є дідусем ОСОБА_4 , подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у справі не було проведено судово-генетичної, судово-біологічної експертизи та суд першої інстанції вирішив справу на підставі показань двох свідків, які лише підтвердили визнання померлою ОСОБА_6 позивача як співмешканця і вітчима для дитини, що, на думку скаржника, не достатньо для визначення позивача як біологічного батька дитини. Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що ОСОБА_2 не пред`явив позову за життя матері дитини, не сплачував комунальні платежі за квартиру та не бажав нести відповідальність ні за хвору ОСОБА_6 , ні за дитину. Крім того, суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_2 в день смерті ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори про прийняття спадщин після її смерті. ОСОБА_1 звертає увагу на те, що ОСОБА_2 з корисливих мотивів перешкоджає йому та його дружині у зустрічах з онуком, примусивши звернутися до суду за захистом своїх права і до опікунської ради, де 12.09.2018 року представник ОСОБА_2 пропонував віддати все нерухоме майно в управління відповідача, щоб він дав дозвіл бачитись з онуком.

Сповіщення сторін.
Про судове засідання, призначене на 16 червня 2021 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
16 червня 2021 року безпосередньо до канцелярії суду ОСОБА_2 надав заява про відкладення розгляду справи, в якій заявник просить у зв`язку із сімейними обставинами відкласти розгляд справи.
Розглянувши вказану заяву, судова колегія дійшла до висновку про відмову у її задоволенні з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18. 
Поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутністю сторін у справі. 
Крім того, судом апеляційної інстанції у межах апеляційного провадження не приймалось рішення про виклик осіб, які беруть участь у справі, для надання пояснень у справі, і такої необхідності колегія суддів не вбачає, то підстав для розгляду справи з обов`язковою участю сторін суд апеляційної інстанції не знаходить. 

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_4 , актовий запис № 829, що вбачається із свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 21 серпня 2017 року надано повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, з якого вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено: батько – ОСОБА_5 , мати – ОСОБА_6 . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівною матері).
З позовної заяви вбачається та в ході розгляду справи позивач наполягав, посилаючись на фотокартки з особистого архіву, що він, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 2011 року та на момент народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах.
У судовому засіданні у суді першої інстанції 19 вересня 2017 року судом за клопотанням позивача було допитано свідка ОСОБА_9 , яка пояснила суду, що знає позивача ОСОБА_2 з 2011 року, тобто з часу його фактичних шлюбних стосунків із ОСОБА_6 . Свідок вказала, що їй відомо, що ОСОБА_2 дійсно є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є турботливим батьком.
Крім того, у судовому засіданні 24 жовтня 2017 року судом за клопотанням позивача було допитано свідка ОСОБА_10 , який підтвердив суду, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 2011 року, на момент народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 та до смерті ОСОБА_6 перебували у фактичних шлюбних відносинах. Свідок вказав, що йому на сто відсотків відомо, що саме позивач є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання ухвали суду про витребування доказів від 19 вересня 2017 року судом отримано лист відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 26.09.2017 року, яким повідомлено, що по архіву Відділу та за відомостями з Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про шлюб ОСОБА_6 .
Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з 2011 року та на момент народження ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 перебували у фактичних шлюбних відносинах.
ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_6 , що вбачається із лікарського свідоцтва про смерть №239 від 03.08.2017 року.
З листа Третьої одеської державної нотаріальної контори слідує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 заведено спадкову справу № 989/2017 за заявою ОСОБА_2 , який діє в інтересах сина ОСОБА_4 .
Судом першої інстанції також досліджено копію історії пологів №4303/1625 ОСОБА_6 та копію картки розвитку новонародженого, які надані на виконання ухвали суду з Одеського міського пологового будинку № 7.
Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по - батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Положеннями статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Таким чином, суд першої інстанції вірно вважав, що позивач правомірно звернувся до суду із позовом, оскільки запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено саме відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України.
При цьому суд першої інстанції вірно вважав також правомірним пред`явлення позивачем позову саме до відповідача ОСОБА_3 , яка є бабусею дитини по лінії матері. У зв`язку із чим, заперечення відповідача в цій частині суд першої інстанції вважав такими, що не заслуговують на увагу.
Відповідно до положень п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатися одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.
Абзацом 1 п. 9 вказаної Постанови передбачено, що відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Проаналізувавши встановлені обставини, враховуючи першочергово інтереси дитини, суд дійшов до вірного висновку, що позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню, так як обґрунтована та доведена. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.
Щодо доводів апеляційної скарги, то судова колегія звертає увагу, що ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 липня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи задоволено. Призначено у справі судово-медичну молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: 1. Чи є ОСОБА_2 батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
31 жовтня 2019 року справа була повернена до суду апеляційної інстанції у зв`язку із неможливістю виконати експертизу.
Інші клопотання про призначення судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи від сторони скаржника не надходили.
Суд апеляційної інстанції позбавлений права самостійно призначати будь-які експертизи у справі, оскільки це буде порушенням принципи диспозитивності судового процесу.
Крім того, щодо предмету доказування у даній категорії справ, то СК України будь-яких особливостей не визначає. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Таким чином, експертиза є лише один із доказів у вказаній категорії справ.
В суді першої інстанції жодна сторона не заявляла клопотання про призначення експертизи.
До суду апеляційної інстанції був доданий висновок психо-фізіологічного обстеження від 18.12.2019р., з якого вбачається, що дитина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , довгий час проживає з ОСОБА_2 як з батьком, вважає його своїм батьком, жити із іншими людьми, в тому числі з бабою ОСОБА_13 та дідом ОСОБА_14 не бажає.
При вирішенні справи суд апеляційної інстанції враховує дії позивача ОСОБА_2 , який не з`явився із дитиною для проведення судової біологічно-молекулярної експертизи, однак, приймаючи до уваги вік дитини, його відношення до позивача як до батька, з яким він проживає з серпня 2017 року, тобто з моменту смерті матері.
Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи правними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Колегія суддів враховує положення міжнародного права у сфері захисту прав дитини, а також враховує обставини справи, і вбачає, що найкращим забезпеченням прав ОСОБА_15 є залишення дитини з позивачем ОСОБА_2 , з яким він проживає тривалий час та вважає своїм батьком.
Посилання представника відповідача та скаржника на ст. 109 ЦПК України колегія суддів вважає в даному випадку формальною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позову, так як при цьому таке ставлення суду не буде захищати інтереси дитини, вказана експертиза не є по даній категорії справ єдиним доказом, суд першої інстанції розглянув справу на підставі інших доказів, жодного клопотання про призначення такої експертизи до суду не надходило.
Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції (відображають позицію скаржника у суді першої інстанції) із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін. 

Повний текст судового рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Головуючий суддя Громік Р.Д. перебував у відпустці з 22 червня по 02 липня 2021 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом; суддя-учасник колегії Драгомерецький М.М. перебував у відпустці з 22 червня по 02 липня 2021 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повне судове рішення виготовлено 05 липня 2021 року.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 05 липня 2021 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        М.М. Драгомерецький

                                                               А.І. Дришлюк