Дата документу 14.07.2021 Справа № 322/470/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 322/470/21                                                Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/2707/21 Губанов Р.О.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2021 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       Головуючого:        Бєлки В.Ю.
               Суддів:                Кухаря С.В.
                       Онищенка Е.А.

       розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання дії протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, 
В С Т А Н О В И В:
У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання дії протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку.
Ухвалою судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року позовну заяву повернуто позивачу.
               У апеляційній скарзі  ОСОБА_1 зазначає, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд не в повній мірі дослідив обставини справи та надані докази по справі. Суд дійшов помилкового висновку що заявлені вимоги підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу поданого представником ОСОБА_2 – ОСОБА_3 правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не підпадають під визначення приватноправових, оскільки не породжують особистих майнових прав та зобов`язань осіб. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про повернення ОСОБА_1 позовної заяви, суд першої інстанції виходив з положень пункту 2 частини 4 статті 185 ЦПК України, встановивши, що  заявлені у позовній заяві вимоги підлягають розгляду за правилами різних судочинств (цивільного та адміністративного), стаття 188 ЦПК України у даному випадку застосуванню не підлягає.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується з висновками суду з огляду на таке.
Згідно статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.
Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Таким чином, нормою процесуального права закріплено право позивача об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.
Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який являє собою одночасно спосіб захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, які пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.
Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача.
Отже, вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких вони ґрунтуються.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно з частинами 4, 5 статті 188 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.
Частина 6 статті 188 ЦПК України визначено, що суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства.
Розгляд позовних вимог, виділених у самостійне провадження, здійснює суддя, який прийняв рішення про роз`єднання позовних вимог.
Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
У порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.
Так, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має перевірити належність справи до юрисдикції та підсудності суду.
Визначити підсудність суду - значить з`ясувати коло цивільних прав, які компетентний вирішувати по суті даний суд.
Якщо на стадії відкриття провадження буде встановлено, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі (ч.1ст.186 ЦПК України).
Як встановлено з матеріалів справи,  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, ОСОБА_2 про визнання дії протиправними, скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії та скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, 
З змісту позовної заяви вбачається, що позивачем заявлено вимоги, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.
Однією з підстав повернення позовної заяви є  порушення правил об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу).
Однак, у частині 1 статті 2 ЦПК України визначено, що  завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України  суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Частиною 5 статті 12 ЦПК України на суд покладений обов`язок  роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (пункт 3), зокрема і щодо предметної юрисдикції цивільних справ та статусу учасників судового процесу, а також обов`язок сприяння  учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункт 4).
Колегія суддів вважає, що чітке дотримання вимог процесуального закону є необхідним явищем, оскільки забезпечує вірне дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", від 08 березня 2017 року у справі "ТОВ "Фріда" проти України").
Згідно з практикою ЄСПЛ, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
Суд повинен був врахувати, що положення процесуального Закону про доступ до правосуддя превалюють над положеннями, які регулюють питання повернення позовної заяви.
Отже, надто суворе тлумачення судом процесуальних норм позбавило позивача права доступу до суду, що згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини є порушенням пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви є помилковим.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було порушено право позивача на вільний доступ до правосуддя та постановлено оскаржувану ухвалу з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України з направленням матеріалів до суду першої інстанції для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 381- 384 ЦПК України,  апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 31 травня 2021 року у цій справі скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справ, зазначений строк обчисляються з дня складання повного тексту постанови.
Повна постанова складена 14 липня 2021 року.

               Головуючий:                                                                В.Ю. Бєлка
                                                               
Судді:                                                                        С.В. Кухар
               
                                                                       Е.А. Онищенко