ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

01 липня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 716/273/19
провадження 22-ц /822/696/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.
секретар Скрипка С.В. 

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог – Заставнівська міська рада про знесення самочинно зведених споруд

встановив:

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог – Заставнівська міська рада про знесення самочинно зведених споруд.
Підставою для звернення до суду із позовом є та обставина, що позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , а відповідач, який є власником домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 здійснив реконструкцію власного житлового будинку, яка порушує законні права та інтереси позивача, як власника та користувача сусідньої земельної ділянки.
Позивач подав заяву про забезпечення позову. Посилався на той факт, що відповідач ОСОБА_2 вчиняє дії пов`язані із узаконенням об`єкта самочинного будівництва шляхом реалізації заходів регламентованих так званою будівельною амністією, яка є спрощеною процедурою прийняття в експлуатацію індивідуальних житлових будинків та господарських споруд, які збудовані без дозвільного документу на виконання будівельних робіт в період з 05 серпня 1992 року по 09 квітня 2015 року. З метою недопущення можливості оформлення відповідачем права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, позивач просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи та подавати декларацію про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва, а саме гаражу, літньої кухні, тераси, що розташовані в АДРЕСА_2 та заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.
Заборонено ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи відносно самочинно збудованих об`єктів будівництва, а саме: гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ. Ж, тераси – літ. Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 до закінчення розгляду справи №716/273/19 та набрання рішенням законної сили.
В задоволенні решти заяви про забезпечення позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року про забезпечення позову змінити доповнивши в частині видів забезпечення позову:
-подавати декларацію про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва, а саме гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ Ж, тераси Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 , до закінчення розгляду вищевказаної цивільної справи
-заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо наступних об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ Ж, тераси Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 ., до закінчення розгляду справи та набранням рішення законної сили.
В іншій частині ухвали суду залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт не погоджується із вказаною ухвалою суду першої інстанції в частині відмови, вважає, що вона винесена з порушенням норм процесуального права, та є такою, що порушує його права, як позивача та власника будівель, які розміщенні за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначає, що відповідач вчиняє дії направлені на узаконення самочинно зведених ним споруд і намагається використати при цьому будівельну амністію, яка являє собою спрощену процедуру прийняти в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків (площею до 300 кв.м.), господарських (присадибних) будівель і споруд, а також будівель і споруд сільськолгосподарського призначення (СС1), які було збудовано без дозвільнного документа на виконання будівельних робіт у період з 5 серпня 1992 року до 09 квітня 2015 року (Наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 03.07.2018 року №158).
Оформлення по будівельній амністії не потребує отримання будівельного паспорта та / або дозвільних документів на будівництво.
Таким чином, у разі якщо до закінчення розгляду даної справи самочинно збудовані споруди будуть зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача.
Крім того, суд першої інстанції посилаючись на ту обставину, що можливість скористатися вимогами даного Порядку є правом відповідача, яке не може бути обмеженим судом та не відповідатиме його законним інтересам, не звернув уваги, що існує рішення суду яке набрало законної сили, яким встановлено факт порушення права суміжного землекористувача ОСОБА_1 щодо користування належними йому будівлями зведеними на власній земельній ділянці, як наслідок реконструйованого ОСОБА_2 гаража який є самочинним будівництвом. 

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що   ОСОБА_1  звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог – Заставнівська міська рада про знесення самочинно зведених споруд.
Під час звернення до суду з вказаним позовом позивач подав заяву про забезпечення позову.
Просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи та подавати декларацію про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва, а саме гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ Ж, тераси Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 , заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає в повній мірі.
Апеляційним судом переглядається ухвала суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги лише в частині відмови в заяві про забезпечення позову.
Судом першої інстанції відмовлено в частині заборони відповідачу ОСОБА_2 подавати декларацію до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Чернівецькій області про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва та заборони вчиняти реєстраційні дії щодо цього майна, оскільки, заявником не надано суду будь-яких доказів, що відповідач ОСОБА_2 на даний час бажає скористатись вищевказаним Порядком з метою реєстрації права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна. Судом враховано той факт, що можливість скористатися вимогами даного Порядку є правом відповідача, яке не може бути обмежене судом. 
Згідно з ч. 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Статтею 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. 
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 4 Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Відповідно до частини третьої статті 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.
Статтею 124 Конституції України визначений принцип обов`язковості судових рішень.
Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.
Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду.
Предметом позову даної справи є знесення самочинно зведених споруд відповідачем ОСОБА_2 . 
Користуючись своїм правом, ОСОБА_1 одночасно із зверненням до суду з позовом, подав заяву про забезпечення позову, в якій просив забезпечити позов шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи та подавати декларацію про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва, а саме гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ Ж, тераси Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 , заборонити будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна.
Обставини, викладені в тексті позовної заяви, свідчать про те, що між сторонами дійсно існує спір щодо самочинно збудованих споруд.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Відповідно до правової позиції, викладеної у рішенні Конституційного Суду України від 31 травня 2011 у справі № 4-рп/2011 щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 376 у взаємозв`язку зі статтями 151, 152, 153 ЦІІК України: "З метою гарантування виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог у процесуальних законах України передбачено інститут забезпечення позову". 
Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права. Він віднесений до механізму захисту прав і свобод людини, зокрема в судовому порядку, і є гарантією їх захисту та відновлення, а отже, елементом правосуддя. Забезпечення позову стосується всіх стадій судового провадження (підготовка, призначення, розгляд справи, виконання рішення) і є складовою комплексу заходів, спрямованих на охорону публічно-правового та матеріально-правового інтересу, а також однією з гарантій реального виконання можливого позитивного для людини рішення, оскільки надає можливість суду до ухвалення рішення в справі вжити заходів до забезпечення реалізації позовних вимог.
Виходячи з системного тлумачення зазначених положень, вбачається, що застосування заходів забезпечення позову необхідне через існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в даній справі, а захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.
Європейський суд з прав людини нагадує, що ст. 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронг і Льннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображена в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Доводи апелянта про те, що у разі якщо до закінчення розгляду даної справи самочинно збудовані споруди будуть зареєстровані на праві власності за ОСОБА_2 , то позивач не зможе захистити або поновити свої права в межах одного цього судового провадження без нових звернень до суду, що істотно ускладнить чи взагалі унеможливить поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, є обгрунтованими.
Колегія суддів дійшла висновку, що з урахуванням підстав та змісту позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, слід забезпечити позов та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна, а саме гаражу – літ.Е, літньої кухні – літ Ж, тераси Ж-ж, що розташовані в АДРЕСА_2 .
Такий вид забезпечення є адекватними змісту порушеного права, на відновлення якого поданий позов, та достатнім, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
       При цьому, відповідач не позбавлений можливості скористатися передбаченим процесуальним законом правом звертатися до суду із заявами про скасування вжитих судом заходів чи їх зміні на інші, а також про зустрічне забезпечення у відповідності до ст.ст. 154-159 ЦПК України з метою протидії недобросовісному використанню позивачем процесуальними правами.
Суд першої інстанції зазначеним обставинам належної правової оцінки не дав та помилково відмовив в заяві про забезпечення позову в частині заборони суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо зазначених об`єктів нерухомого майна. 
Доводи апеляційної скарги про необхідність забезпечення позову також шляхом заборони відповідачу подавати декларацію про закінчення самочинно збудованих об`єктів будівництва, є безпідставними, враховуючи, що забезпечення позову шляхом заборони відповідачу ОСОБА_2 проводити будь-які будівельні роботи та заборони суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вищевказаних об`єктів нерухомого майна є достатнім та ефективним.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до п.4 ч.1ст.376 ЦПК України, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу в частині відмови в забороні  суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: гаражу – літ. Е, літньої кухні- Ж, тераси- літ Ж-ж, що розташовані на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_2 скасувати, та задовольнити ці вимоги. 
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року в частині відмови в забороні  суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: гаражу – літ. Е, літньої кухні- Ж, тераси- літ Ж-ж, що розташовані на земельній ділянці яка знаходиться у власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 скасувати. 
Заяву про забезпечення позову в цій частині задовольнити. 
Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: гаражу – літ. Е, літньої кухні- Ж, тераси- літ Ж-ж, що розташовані на земельній ділянці яка знаходиться у власності ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
В решті ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повної постанови – 2 липня 2021 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді                                                     А.І. Владичан
                                                                
Н.К. Височанська