ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2021 р. 	Справа № 440/6999/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2021, головуючий суддя І інстанції: О.В. Гіглава, м. Полтава,  по справі № 440/6999/20
за позовом               ОСОБА_1  
до              Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області                      
про визнання відмов протиправними та  зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі-позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (далі-відповідач, УМВС), в якій просив суд:
- визнання протиправними відмови у проведенні службових розслідувань нещасних випадків та у не складенні актів службового розслідування нещасного випадку за формою Н-1, Н-5, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010, викладені у листах голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області №К-3126л.к. та №К-3125л.к. від 16.10.2020;
- зобов`язання УМВС України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області призначити (вчинити дії по призначенню) і провести розслідування нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010 та прийняти рішення у відповідності до вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України від 27.12.2002 №1346 та скласти акт форми Н-5 та акт форми Н-1, встановивши факт настання нещасних випадків за участю ОСОБА_1 в період проходження служби та при виконанні службових обов`язків.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року по справі № 440/6999/20, прийнятим в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, адміністративний позов частково задоволено.
Визнано протиправними відмови Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області у проведенні службових розслідувань нещасних випадків, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010, викладені у листах Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 16.10.2020 №К-3126л.к. та №К-3125л.к.
Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області призначити та провести службові розслідування нещасних випадків, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010 згідно поданих рапортів вх.№№К-3126л.к. К-3125л.к. від 22.09.2020 та оформити його результати з урахуванням вимог Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.12.2002 №1346.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 
Стягнено за рахунок бюджетних асигнувань Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області (вул. Пушкіна, 83, м. Полтава, Полтавська область, 36014, ідентифікаційний код 08592276) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).          
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що судом першої інстанції не зроблено жодних висновків стосовно доводів УМВС про те, що УМВС не є правонаступником Кременчуцького МВ, а відтак не має повноважень проводити розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем. Зазначає, що проведення розслідування нещасного випадку покладається на той підрозділ, в якому працював потерпілий на момент нещасного випадку. В даному випадку, станом на 04.04.2003 ОСОБА_1 перебував на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Автозаводського РВ Кременчуцького МУ, станом на 25.11.2010 працював на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області. Наведе свідчить про те, що проведення вказаних розслідувань нещасних випадків належить виключно до компетенції Автозаводського РВ, який входив до складу Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області та до компетенції Кременчуцького МУ (пізніше міський відділ) відповідно, як до самостійних відокремлених підрозділів. Так, 20.11.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області (код ЄДРПОУ 08674809). При цьому, Єдиний державний реєстр не містить даних про наявність у Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області правонаступника. Таким чином, ліквідаційна комісія УМВС України в Полтавській області позбавлена можливості провести розслідування нещасного випадку щодо ОСОБА_1 .
Відповідно до п.3 ч.1  ст.311 КАС України  суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вказує наступне.
Судом першої інстанції встановлено,  що станом на 04.04.2003 ОСОБА_1 займав посаду оперуповноваженого відділення карного розшуку Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, а станом на 25.11.2010 працював на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти особи відділу карного розшуку Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, що учасниками справи не заперечується та фактично визнається відповідачем. 
Наразі, підполковник ОСОБА_1 обіймає посаду заступника начальника СКП відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області (а.с. 44).
22.09.2020 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за вх.№К-3125л.к. надійшов рапорт заступника начальника СКП відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області підполковника Котляра В.О., в якому останній просив призначити проведення службового розслідування та скласти відповідні акти по нещасному випадку, що стався з ним 04.04.2003 в період проходження служби в ОВС у зв`язку з отриманням травми у вигляді розриву правого акроміально-ключичного зчленування під час падіння з паркану при переслідуванні підозрюваного в районі Молодіжного в м. Кременчуці, що підтверджується копією медичної виписки №760 (а.с. 45-46).
Зазначений рапорт 01.10.2020 зареєстрований також у ВРСДЗ УМВС України в Полтавській області (а.с. 47-48).
Листом від 06.10.2020 №К-3125л.к. член ліквідаційної комісії ОСОБА_2 повідомив члена ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області П. Свинарчука про те, що за результатами перегляду документальних матеріалів, що зберігаються в архівних фондах УМВС України в Полтавській області відомостей про нещасний випадок, що стався з ОСОБА_3 04.04.2003 не виявлено (а.с. 44).   
Листом від 16.10.2020 №К-3125л.к. заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за наслідками розгляду вказаного рапорту проінформував позивача про те, що відповідно до пункту 3.5 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи. У зв`язку з тим, що станом на 04.04.2003 року ОСОБА_1 працював на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, проведення розслідування випадку, який з ним трапився, відносилося до компетенції Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області. Станом на 20.11.2019 було закінчено ліквідаційну процедуру та внесено запис про припинення Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області як юридичної особи публічного права, що унеможливлює направлення заяви ОСОБА_1 за належністю (а.с. 43).
Поряд з цим, 22.09.2020 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за вх.№К-3126л.к. надійшов рапорт заступника начальника СКП відділення поліції №1 Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області підполковник Котляра В.О., в якому останній просив призначити проведення службового розслідування та скласти відповідні акти по нещасному випадку, що стався з ним 25.11.2010 в період проходження служби в ОВС у зв`язку з отриманням травм у вигляді ЗЧМТ, струсу головного мозку, забою м`яких тканин голови, правої сідниці, правої гомілки, тупої травми грудної клітки під час ДТП за його участі, що сталося при переїзді в м. Полтаву для проходження кадрової комісії для отримання ним чергового звання та підтверджується копією медичної довідки №9602 (а.с. 51-52).
Зазначений рапорт 01.10.2020 зареєстрований також у ВРСДЗ УМВС України в Полтавській області (а.с. 53-54).
Листом від 06.10.2020 №К-3125л.к. член ліквідаційної комісії ОСОБА_2 повідомив члена ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області П. Свинарчука про те, що за результатами перегляду документальних матеріалів, що зберігаються в архівних фондах УМВС України в Полтавській області відомостей про нещасний випадок, що стався з ОСОБА_3 25.11.2010 не виявлено (а.с. 44).   
Листом від 16.10.2020 №К-3126л.к. заступник голови ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області за наслідками розгляду вказаного рапорту проінформував позивача про те, що відповідно до пункту 3.5 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах МВС України, затвердженого наказом МВС України від 27.12.2002 №1346, керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи. У зв`язку з тим, що станом на 25.11.2010 ОСОБА_1 працював на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти особи ВКР Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, проведення розслідування випадку, який з ним трапився, відносилося до компетенції Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області. Станом на 20.11.2019 було закінчено ліквідаційну процедуру та внесено запис про припинення Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області як юридичної особи публічного права, що унеможливлює направлення заяви ОСОБА_1 за належністю (а.с. 49).
Позивач, вважаючи відмови у проведенні службових розслідувань нещасних випадків та у не складенні актів службового розслідування нещасного випадку за формою Н-1, Н-5, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010, викладені у листах голови Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області №К-3126л.к. та №К-3125л.к. від 16.10.2020, протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про часткове задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав у проведенні службових розслідувань нещасних випадків, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010 та про те, що таким розслідуванням повинна займатися Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини другої  статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією  та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров`я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці, регулює за участю відповідних органів державної влади відносини між роботодавцем і працівником з питань безпеки, гігієни праці та виробничого середовища і встановлює єдиний порядок організації охорони праці в Україні врегульовані Законом України "Про охорону праці" від 14.10.1992, № 2694-ХІІ (надалі - Закон № 2694).
Статтею 1 Закону № 2694-ХІІ визначено поняття охорони праці як систему правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
За статтею 14 вказаного Закону працівник зобов`язаний: дбати про особисту безпеку і здоров`я, а також про безпеку і здоров`я оточуючих людей в процесі виконання будь-яких робіт чи під час перебування на території підприємства; знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; проходити у встановленому законодавством порядку попередні та періодичні медичні огляди. Працівник несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Приписами статті 22 Закону № 2694 встановлено, що роботодавець повинен організовувати розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об`єднаннями профспілок.
Із метою врегулювання питань, пов`язаних з розслідуванням та веденням обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах внутрішніх справ України розроблено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій, що сталися в органах і підрозділах системи МВС України, затверджений Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27 грудня 2002 року за № 1346.
Згідно із пунктом 2.1 Порядку № 1346 розслідуванню підлягають раптові погіршення стану здоров`я, поранення, травми, у тому числі отримані внаслідок тілесних ушкоджень, заподіяних іншою особою, гострі професійні захворювання і гострі професійні та інші отруєння, теплові удари, опіки, обмороження, утоплення, ураження електричним струмом, блискавкою та іонізуючим випромінюванням, інші ушкодження, отримані внаслідок аварій, пожеж, стихійного лиха (землетруси, зсуви, повені, урагани та інші надзвичайні події), контакту з тваринами, комахами та іншими представниками фауни і флори, що призвели до втрати працівником працездатності на один робочий день чи більше або до необхідності переведення потерпілого на іншу (легшу) роботу терміном не менш як на один робочий день, а також випадки смерті в підрозділі (далі - нещасні випадки).
Пунктом 2.2 Порядку № 1346 встановлено, що за результатами розслідування складаються акти за формою Н-1* (додаток 1) і беруться на облік нещасні випадки (у тому числі поранення), які сталися з працівниками в період проходження служби при виконанні службових обов`язків.
Відповідно до пункту 2.4 Порядку № 1346 якщо за висновками роботи комісії з розслідування прийнято рішення, що про нещасний випадок не повинен складатися акт за формою Н-1*, тобто нещасний випадок не пов`язаний з виконанням службових обов`язків, про такий нещасний випадок складається акт за формою НТ* (додаток 2).
Пунктом 3.1 Порядку № 1346 передбачено, що про кожний нещасний випадок (у тому числі поранення) працівник, який його виявив, або сам потерпілий повинні негайно повідомити безпосередньо керівника робіт чи іншу посадову особу підрозділу і вжити заходів до надання необхідної допомоги.
Пунктом 3.4 Порядку № 1346 передбачено, що лікувально-профілактичний заклад системи МВС про кожне звернення потерпілого з посиланням на нещасний випадок (у тому числі поранення) повинен протягом доби повідомити керівника підрозділу, де працює потерпілий, а в разі виявлення гострого професійного захворювання (отруєння) - відповідну СЕС системи МВС, терміново надсилаючи відповідне повідомлення про кожного потерпілого за встановленою формою.
Згідно до пункту 3.5 Порядку № 1346, керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), крім випадків зі смертельним наслідком та групових випадків травматизму, наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією не менше ніж три особи, до складу якої включаються: керівник (спеціаліст) служби охорони праці підрозділу (голова комісії), керівник (безпосередній або прямий начальник) структурного підрозділу, де працює потерпілий, інші посадові особи, а в разі гострих професійних захворювань (отруєнь) - також спеціаліст СЕС. До складу комісії не може входити керівник, що безпосередньо керував проведенням робіт, при виконанні яких стався нещасний випадок (у тому числі поранення).
Відповідно до пункту 3.19 Порядку № 1346 нещасний випадок (у тому числі поранення), про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, або якщо втрата працездатності від нещасного випадку настала не одразу, незалежно від терміну, коли він стався, розслідується згідно з цим Порядком протягом місяця після одержання заяви потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси. Питання про складання акта за формою Н-1* (НТ*) вирішується комісією з розслідування, а в разі незгоди потерпілого чи особи, яка представляє його інтереси, з рішенням комісії - в порядку, передбаченому чинним законодавством.
Отже, Порядком № 1346 чітко врегульовано випадок, за якого нещасний випадок, про який безпосереднього керівника потерпілого чи керівника підрозділу своєчасно не повідомили, має бути розслідуваним протягом місяця після одержання заяви потерпілого. Водночас, коли саме стався нещасний випадок, не має значення.
З аналізу викладеного слідує, що нещасні випадки, які стались з позивачем 04.04.2003 та 25.11.2010 має розслідуватися згідно із Порядком № 1346.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач звертався до відповідача з рапортами про розслідування нещасних випадків, які сталися з ним при виконанні службових обов`язків у період проходження служби,  та отримав відмови від 16.10.2020 №К-3125л.к. та від 16.10.2020 №К-3126л.к. у проведенні цих розслідувань, у зв`язку з тим, що станом на 04.04.2003   ОСОБА_1 працював на посаді оперуповноваженого відділення карного розшуку Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, а станом на 25.11.2010  - на посаді начальника сектору розкриття злочинів проти особи ВКР Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, а тому проведення розслідування випадків, які з ним трапилися, відносилися до компетенції Автозаводського РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області та Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області відповідно, як юридичних осіб публічного права, що 20.11.2019 припинені та унеможливлює направлення рапорту ОСОБА_1 за належністю.
При цьому, аналіз змісту наведених вище положень Порядку № 1346 дає підстави для висновку, що єдиною підставою організації розслідування нещасного випадку є одержання керівником повідомлення про нещасний випадок.
Пунктом 3.5 Порядку № 1346 прямо передбачено, що керівник підрозділу, одержавши повідомлення про нещасний випадок (у тому числі поранення), наказом або розпорядженням організовує його розслідування комісією.
Із наведеного випливає, що саме рішення (відмова) Ліквідаційної комісії є формою виконання повноважень, покладених на даний орган.
Таким чином, при зверненні позивача із заявою про проведення розслідування нещасного випадку, який з ним стався, відповідачу необхідно було створити комісію з розслідування нещасного випадку.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.11.2019 у справі № 823/346/17, від 14.04.2020 у справі № 580/1768/19, від 14.07.2020 у справі № 823/1605/17.
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосування норми до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції не зроблено жодних висновків стосовно доводів УМВС про те, що УМВС не є правонаступником Кременчуцького МВ, а відтак не має повноважень проводити розслідування нещасного випадку, який стався з позивачем, колегія суддів вважає безпідставними виходячи з наступного.
Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.
Частиною п`ятою статті 104 ЦК України передбачено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно з частиною третьою статті 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Відповідно до частини четвертої статті 105 Цивільного кодексу України, до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 за № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ" вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ за переліком згідно з додатком 2 (у тому числі УМВС України в Полтавській області).
В апеляційній скарзі відповідачем підтверджено, що  Автозаводський РВ входив до складу Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області, пізніше Автозаводський РВ Кременчуцького МУ УМВС України в Полтавській області було реорганізовано в Кременчуцький міський відділ. Згодом, Кременчуцький міський відділ УМВС України в Полтавській області припинено 20 листопада 2019 року, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис 15851110018004697. Отже, Автозаводський РВ та Кременчуцький МУ УМВС України в Полтавській області  були підрозділами відповідача. 
Проте, з приписів чинного законодавства не убачається застережень щодо неможливості проведення розслідування нещасного випадку головою Ліквідаційної комісії органу Міністерства внутрішніх справ України.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 14.07.2020 у справі № 823/1605/17.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що  відмовляючи позивачу в проведенні розслідувань нещасних випадків, відповідач діяв не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені законодавством України, а тому розслідування нещасних випадків, що сталися з ОСОБА_1 04.04.2003 та 25.11.2010 згідно поданих рапортів вх.№№К-3126л.к. К-3125л.к. від 22.09.2020 має здійснювати саме Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області.
Доводи на які посилався апелянт не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 року по справі № 440/6999/20 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення  Полтавського окружного адміністративного суду від 01.02.2021 по справі № 440/6999/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко