ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«06» липня 2021 року
м. Харків
справа № 646/5695/20 
провадження № 22ц/818/3514/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів        -                 Хорошевського О.М., Яцини В. Б.,
учасники справи: 
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач –  ОСОБА_1 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року в складі судді Янцовської Т.М.
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву від 25 січня 2008 року.

Зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказав, що банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Проте, відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 12 серпня 2020 року має заборгованість в розмірі 10 726,43 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 8456,11 грн, в тому числі заборгованості за поточним тілом кредиту – 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту – 8456,11 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 2270,32 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України – 0,00 грн, нарахованої пені – 0,00 грн, нарахованої комісії – 0,00 грн.

Вказав, що на даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав банку.

Просив стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2008 року у розмірі 10 726,43 грн та судові витрати в розмірі 2102,00 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» – задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 25 січня 2008 року в розмірі 8456,11 грн, судовий збір - 1660,58 грн, в іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати повністю і ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові банку в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи судове рішення, не звернув увагу на те, що ним заявлено три обґрунтовані відводи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення. Зазначив, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. Посилався на те, що ним двічі подано зустрічну позовну заяву та зі змісту зустрічних позовних вимог випливає, що його задоволення повністю виключало би задоволення первісного позову, однак їх було повернуто без розгляду. Вказав, що з виписки не вбачається заборгованість, а навпаки доведено, що за період з 21 серпня 2018 року по 24 грудня 2019 року ним внесено на картковий рахунок грошову суму в розмірі 16 600,00 грн і водночас не було здійснено жодної виплати з карткового рахунку, що свідчить не тільки про відсутність заборгованості, а також про наявність заборгованості позивача перед ним. Вважав, що судом першої інстанції зазначено в ухвалах від 10 листопада 2020 року та 09 лютого 2021 року про те, що дані ухвали не підлягають оскарженню, а також про те, що він не скористався своїм правом подання до суду заперечень, хоча він подав відзив на позовну заяву 09 листопада 2020 року.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Зі змісту апеляційної скарги  ОСОБА_1  вбачається, що він оскаржує рішення лише в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим рішення суду в іншій незадоволеній частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що заборгованість, яка утворилась внаслідок неналежного виконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором, підлягає стягненню з боржника. 

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк  або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 січня 2008 року між банком та  ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання заяви-анкети про приєднання  до Умов та Правил надання банківських послуг, а також Тарифів банку у Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк». 

Зі змісту заяви-анкети вбачається, що базова процентна ставка за кредитом становить 2,5% на місяць із розрахунку 360 днів у році. Термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки.

Згідно з вказаним договором,  ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 7000,00 грн, який в подальшому збільшено до 16 889,07 грн.

З довідки Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» вбачається, що за вказаним договором  ОСОБА_1 надано кредитні картки № № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , остання з яких з терміном дії до останнього дня вересня 2020 року.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», які відповідачем не підписано.

Так, відповідно до пункту 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг клієнт зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором. 

Згідно пунктом 6.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку позичальник повинен виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Власник картки зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту згідно пункту 6.7 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 6.4. Умов та Правил надання банківських послуг за незгодою зі зміною правил  та/або тарифів банку, клієнт зобов`язується надати банку письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед банком заборгованість.

Пунктом 5.2 вказаних Умов передбачено, що в разі порушення позичальником вимог чинного законодавства та/або умов даного договору та/або в разі виникнення овердрафту банк має право призупинити здійснення розрахунків по картці (заблокувати картку) та/або визнати картку недійсною до моменту усунення вказаних порушень, а також вимагати дострокове виконання боргових зобов`язань в цілому або в певній банком частині в разі невиконання позичальником своїх боргових зобов`язань та інших зобов`язань за цим договором.

Пунктом 9.12 вказаних Умов передбачено, що договір дії на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Пунктом 8.6 вказаних Умов передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів за будь - яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов`язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5 % від суми позову.

Пунктом 5.3 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками з встановленим мінімальним обов`язковим платежем наведено в Пам`ятці клієнта, яка є невід`ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості за кредитом.

Пунктом 5.4 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обов`язкового платежу, проводиться в наступному порядку: строк погашення процентів за кредитом – щомісячно за попередній місяць; строк погашення кредиту – в повному обсязі, не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці.
Пунктом 5.5 Правил передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановлені Тарифами банку з розрахунку 360 календарних днів у році.

Як вбачається з матеріалів справи за розрахунком банку станом на 12 серпня 2020 року  ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 10 726,43 грн, яка складається з заборгованості за тілом кредиту – 8456,11 грн, в тому числі, заборгованості за поточним тілом кредиту – 0,00 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту – 8456,11 грн, заборгованості за нарахованими відсотками - 0,00 грн, заборгованості за простроченими відсотками – 2270,32 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України – 0,00 грн, нарахованої пені – 0,00 грн, нарахованої комісії – 0,00 грн.
Взяті на себе зобов`язання за договором № б/н від 25 січня 2008 року банк виконав своєчасно і повністю, надавши  ОСОБА_1 кредитні ресурси.

У порушення зазначених умов договору  ОСОБА_1 зобов`язання за договором № б/н від 25 січня 2008 року належним чином не виконав.

Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором в частині тіла кредиту, суд першої інстанції, виходив з доведеності невиконання  ОСОБА_1 умов кредитного договору.

ОСОБА_1 отримував кредитні кошти, користувався ними та протягом тривалого періоду часу частково виконував зобов`язання щодо їх повернення, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою за рахунком, які були надані банком до суду першої інстанції та не заперечується самим відповідачем, тому і підлягає стягненню з нього на користь банку в заявленому банком розмірі 8456,11 грн заборгованості за тілом кредиту.

Посилання ОСОБА_1 на те, що з виписки не вбачається заборгованість, а навпаки доведено, що за період з 21 серпня 2018 року по 24 грудня 2019 року ним внесено на картковий рахунок грошову суму в розмірі 16 600,00 грн і водночас не здійснено жодної виплати з карткового рахунку, що свідчить не тільки про відсутність заборгованості, а також про наявність заборгованості позивача перед ним, колегією суддів відхиляються, оскільки з виписки за договором, яка є належним доказом щодо заборгованості за кредитним договором вбачається, що у відповідача наявна саме прострочена заборгованість та відсутня переплата.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважав, що ним було заявлено три обґрунтовані відводи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення, однак колегія суддів вважає за необхідне відхилити дану вимогу, оскільки підстави відводів є необґрунтованими.

Твердження ОСОБА_1 про те, що суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки дана справа є малозначною та ціна позову не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, як це передбачено пунктом 5 частини 4 статті 274 ЦПК України в редакції, чинній на момент подачі позову, тому суд першої інстанції правомірно розглянув дану справу в порядку спрощеного позовного провадження.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення в оскаржуваній частині судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення в оскаржуваній частині без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 – 384, 389 ЦПК України
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03 березня 2021 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалося та не переглядалося.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                        І.В. Бурлака

Судді                                                                О.М. Хорошевський

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 06 липня 2021 року.