ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/11871/20 пров. № А/857/3477/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                      Глушка І.В., Довгої О.І.,
при секретарі судового засідання:                              Галаз Ю.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 15 січня 2021 року ( суддя Сасевич О.М., ухвалене в м. Львові) у справі № 380/11871/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1   про зобов`язання вчинити певні дії,-  
                                                  ВСТАНОВИВ:
В грудні 2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 та просив визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року у сумі 149442,30 грн., визначивши базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації лютий 2008 року, місяць наступний за місяцем набрання чинності  постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", у відповідності до висновку судово-економічної експертизи від 17.11.2020 року №5116; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити на підставі положень ст.1-3 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 року №2050-ІІІ  та  п.4 постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року "Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів, у зв`язку з порушенням термінів їх виплати"  нарахування та виплату ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів, у зв`язку з порушенням строків їх виплати  на суму невиплаченої індексації грошового забезпечення за весь час затримки виплати  з 01.01.2016 року по день фактичної виплати індексації.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду  від 15 січня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року, та за січень 2019 року. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 30.11.2018 року, та за січень 2019 року в сумі 147659 (сто сорок сім тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн. 57 коп., визначивши базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації лютий 2008 року, місяць наступний за місяцем набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", у відповідності до висновку судово-економічної експертизи від 17.11.2020 року №5116. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.
Зокрема в апеляційні скарзі зазначає, що суд першої інстанції оминув і не взяв до уваги твердження військової частини НОМЕР_1 про те, що по своїй суті і змісту судово-економічна експертиза проведена з порушенням основних вимог розділу III Наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26 грудня 2012 року № 1950/5) і не може вважатись належним доказом, який правомірно обґрунтовує суму позову пред`явлену Позивачем в позовній заяві. Також зазначає, що  суд першої інстанції невірно тлумачив норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого прийняв рішення яке по своїй суті є протиправним і яке значно обмежує дискреційні повноваження військової частини НОМЕР_1 . Також зазначає, що Військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується з Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України. Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», «Про Державний бюджет України на 2017 рік», «Про Державний бюджет України на 2018 рік», виплата індексації не передбачалась.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції вважає законним та просить залишити його без змін.
В судовому засіданні представник апелянта вимоги апеляційної скарги підтримав, просив таку задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове про відмову в позові.
Представник  позивача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги заперечив просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Протокольною ухвалою суду від 24.05.2021 продовжено строк розгляду справи на 15 днів.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги, відзиву в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач до 04.12.2019 року проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 , та відповідно до наказу командира 16 окремої бригади армійської авіації від 02.12.2019 року №56-РС (по особовому складу) Міністерства оборони України, начальника обслуги радіолокаційної станції роти радіотехнічного забезпечення батальйону зв`язку та радіотехнічного забезпечення ОСОБА_1 звільнено у запас за підпунктом "б" пункту 2 частини 5    статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Також наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 04.12.2019 року №269 позивача з 04.12.2019 року було виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
22.06.2020 року позивач звертався до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення, та листом від 13.07.2020 року №371/642 відповідач повідомив позивача, зокрема, що Військова частина НОМЕР_1 повністю фінансується за рахунок Державного бюджету України, джерелом коштів для виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та проведення індексації грошових доходів населення є виключно Державний бюджет України. Закон України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", Закон України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та Закон України "Про Державний бюджет на 2018 рік"   не передбачали індексації. Відповідач вказав, що відповідно до ст.5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та п.6 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, індексація грошових доходів населення здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів всіх рівнів, а фінансування військової частини НОМЕР_1 з січня 2016 року по листопад 2018 року за цими статтями видатків не здійснювалось, а тому грошове забезпечення, що виплачувалось позивачу не індексувалось.
ОСОБА_1 вважаючи, що при звільненні йому не виплачено усіх належних до виплати сум, звернувся в суд з означеним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) ст. ст. 9, 12 якого зокрема передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону. Військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Статтею 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року №1282-XII (далі - Закон №1282-ХІІ) передбачено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Статтями 2, 4, 9 Закону №1282-ХІІ зокрема передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка (з 01.01.2016 року - 103 відсотка). Індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів.
Відповідно до статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" від 05.10.2000 року №2017-III, законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо: індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.
Аналізуючи наведені норми колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці і у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) покладається на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності та виду юридичної особи.
Частиною 2 ст.5 Закону України №1282-ХІІ передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, пунктом 1-1 якого передбачено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 року № 491-IV “Про внесення змін до Закону України “Про індексацію грошових доходів населення”. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
За змістом пунктів 2,4,5 вказаного Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби. Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків. У разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Враховуючи наведені норми законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що місяць, в якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.
Пунктом 6 Порядку №1078 передбачено, що виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету. У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговість його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Разом з тим судом першої інстанції вірно зазначено, що правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють повторне виникнення права на отримання індексації.
Верховний Суд у постановах від 19.06.2019 року (справа №825/1987/17), від 20.11.2019 року (справа № 620/1892/19), від 05.02.2020 року (справа №825/565/17) зазначив, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже, підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Відтак, судом першої інстанції вірно зазначено, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовця, є однією з державних гарантій щодо оплати праці, вона підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті і не повинна ставитися в залежність від бюджетних асигнувань відповідача.
Як вбачається з довідки Львівського обласного військового комісаріату про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за 2015-2019 року позивачу виплачено: у 2016 році - 0,00 грн.; у 2017 році - 0,00 грн.; у 2018 році - 71,08 грн. (грудень 2018 року); у 2019 році 1738,31 грн. (січень 2019 року - 0,00 грн.; лютий 2019 року - 140,16 грн.; березень 2019 року - 134,47 грн.; квітень 2019 року - 134,47 грн.; травень 2019 року 2019 року - 134,47 грн.; червень 2019 року - 134,47 грн.; липень 2019 року - 206,72 грн.; серпень 2019 року - 206,73 грн.; вересень 2019 року - 206,72 грн.; жовтень 2019 року - 206,72 грн.; листопад 2019 року - 206,72 грн., грудень 2019 року - 26,67 грн.). А відтак, зі змісту цієї довідки Військової частини НОМЕР_1 слідує, що позивач не отримував індексацію саме з січня 2016 по листопад 2018 року включно, у січні 2019 року.
Також як вбачається з матеріалів справи за результатами проведення судово-економічної експертизи №5116 про розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року долучений висновок експерта ОСОБА_2 від 17.11.2020 року. Згідно висновку експерта розмір індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 склала в загальній сумі 149442,30 грн.
Враховуючи викладене судом першої інстанції зроблено вірний висновок, що відповідач всупереч вимогам    Законів №2011-XII, №1282-XII та Порядку №1078 не провів нарахування та виплату індексації грошового забезпечення позивачу у період з січня 2016 по листопад 2018 року включно, у січні 2019 року включно, а тому повинен був вчинити ці дії при звільненні військовослужбовця, - тобто до виключення його із списків особового складу військової частини. З огляду на те, що відповідач таких дій не вчинив, суд першої інстанції вірно кваліфікував цю ситуацію як протиправну бездіяльність відповідача.
Твердження апелянта про те, що для виплати індексації у зазначених періодах фінансового ресурсу в Міністерстві оборони України не було та фінансування на виплату індексацію не здійснювалося, колегія суддів відхиляє, оскільки обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі, оскільки індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів.
Окрім цього як вірно зазначено судом першої інстанції, відповідачем не надано суду доказів того, що на рахунках відповідача відсутні кошти для виплати індексації грошового забезпечення.
Таким чином, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції щодо протиправної бездіяльності відповідача, яка полягає саме у ненарахуванні та невиплаті позивачу індексації грошового забезпечення за період з січня 2016 по листопад 2018 року включно, за січень 2019 року.
Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з висновоком суду першої інстанції, що позовна вимога про нарахування та виплату на користь позивача індексації його грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року у сумі 149442,30 грн. підставна до  часткового  задоволення оскільки, позивачу у грудні 2018 року, та в період з лютого 2019 року по грудень 2019 року нараховувалась індексація в загальній сумі 1782,73 грн., а відтак, стягненню заборгованості по виплаті індексації грошового забезпечення позивачу з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року, з урахуванням вже виплачених сум, підлягає сума в розмірі 147659,57 грн. (149442,30 - 1782,73 = 147659,57 грн.), визначивши базовим місяцем для обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації лютий 2008 року, місяць наступний за місяцем набрання чинності  постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" у відповідності до висновку судово-економічної експертизи від 17.11.2020 року №5116
Також колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що витрати на проведення судово-медичної експертизи про розмір грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 року по 04.12.2019 року вірно покладено на обидві сторони.
Згідно ст.316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями  308, 315, 316, 321, 322, 325,  Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення  Львівського окружного адміністративного суду  від 15 січня 2021 року у справі № 380/11871/20 без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга  	
Повне судове рішення складено 09.07.2021