Дата документу 15.09.2021 Справа № 937/8307/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 937/8307/19 Головуючий у 1 інстанції: Міщенко Т.М. 
Провадження № 22-ц/807/1323/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 вересня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Таскомбанк» про визнання іпотеки припиненою та скасування обтяження,
В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до АТ «Таскомбанк» про визнання іпотеки припиненою та скасування обтяження.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений іпотечний договір від 26.11.2007 зі строком дії до 24.11.2017. Умовами даного іпотечного договору передбачено, що право іпотеки припиняється у разі настання одного з випадків, що передбачені ст. 17 ЗУ «Про іпотеку». У частині першій статті 17 ЗУ «Про іпотеку» закріплено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Оскільки строк дії іпотечного договору закінчився, ОСОБА_1 просила суд визнати іпотеку припиненою та зняти обтяження у виді заборони на відчуження нерухомого майна, накладеного за іпотечним договором від 26 листопада 2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Мелітопольського районного нотаріального округу Чупрун Т.А., на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; скасувати державну реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_1 , здійснену 26.11.2007 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному реєстрі іпотек.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове 
рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк» був укладений кредитний договір № КФ(03)358-07 від 26.11.2007р., згідно з яким позичальник отримала кредит у сумі 80 000 грн. строком до 24.11.2017р.

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між ОСОБА_1 та АТ «Такскомбанк» укладено іпотечний договір № ЗФ(03)358-07 від 26.11.2007. 
У відповідності до п.1.1. договору іпотекодавець забезпечує іпотекою виконання усіх своїх зобов`язань, у тому числі тих, що можуть виникнути у майбутньому, за кредитним договором № КФ (03)358-07 від 26.11.2007, що укладений між банком та іпотекодавцем. Згідно п.п.1.2. іпотечного договору іпотекодавець з метою забезпечення виконання зобов`язань перед банком, що зазначені у п.п.1.1. цього договору, на умовах, що визначені цим договором, передає в іпотеку об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 70,7 кв. м, житловою площею 40,0 кв. м /а.с.43-46/.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 травня 2012 року з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № КФ (03)358-07 від 26.11.2007 /а.с.7-8/.

На підставі вказано рішення суду 27.07.2012 Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області було видано виконавчий лист № 815/583/12.

Згідно постанови про прийняття виконавчого провадження ВП № 42223596 від 22.01.2020 в Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № 815/583/12 від 27.07.2012 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованості за кредитним договором № КФ (03)358-07 від 26.11.2007/а.с.54-55/.

Як на підставу позову про визнання припиненими правовідносин за договором іпотеки № ЗФ(03)358-07 від 26.11.2007, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Таскомбанк», позивач посилається на те, що строк дії іпотечного договору закінчився 24.11.2017.
Між тим, суд визнав безпідставними вимоги позивача, вказуючи, що заборгованість по кредитному договору не погашена, рішення продовжує примусово виконуватись, а отже підстав для припинення іпотеки не мається. Та з такими висновками суду погоджується колегія суддів з огляду на такі обставини.

Вирішуючи позовні вимоги, судом надано ретельний аналіз чинного законодавства щодо підстав припинення договірних зобов`язань, зокрема, й іпотеки.

Так, у рішенні зазначено, що положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України за загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`я-
зання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), переданням відступного (ст. 600 ЦК України), зарахуванням (ст. 601 ЦК України), за домовленістю сторін (ст. 604 ЦК України), прощенням боргу (ст. 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст. 606 ЦК України), неможливістю виконання (ст. 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (ст. 608 та 609 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно із ст.575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у 
володінні заставодавця або третьої особи. 

Статтею 7 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Для припинення державної реєстрації іпотеки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, повинна припинитися іпотека.

За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 вказаного закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.
Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». 

З матеріалів справи вбачається, що правовідносини, що виникли на підставі кредитного договору, не припинились, оскільки рішення суду, що набрало законної сили, про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором не виконано цим боржником та поручителем. Крім того, рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16.05.2012р. перебуває на стадії примусового виконання. Та позивачем під час розгляду цієї справи не надано доказів про повне виконання рішення суду та погашення боргу перед банком.

Отже, кредитні зобов`язання за кредитним договором не припинились, а тому не може бути припиненою з цих підстав й іпотека, якою забезпечені ці зобов`язання. 

Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.01.2021р. у справі № 522/1528/15-ц, наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. Рішення суду про стягнення заборгованості, у тому числі з поручителя, не змінює змісту відповідного правовідношення - характер та обсяг прав і обов`язків сторін залишаються незмінними, додається лише ознака безпосередньої можливості примусового виконання. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав (наприклад, унаслідок зарахування зустрічних однорідних вимог) відповідне зобов`язання продовжує існувати. Отже, саме по собі набрання законної сили рішенням суду про стягнення з боржника або поручителя заборгованості за кредитним договором не змінює та не припиняє ані кредитного договору, ані відповідного договору поруки, доки не виникне договірна чи законна підстава для такого припинення.
Щодо зазначення позивачем як підстави для задоволення позовних вимог закінчення строку дії іпотечного договору, то вони також не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, виходячи із наступного.

Закон України «Про іпотеку» надає відповідне право на встановлення строку дії іпотечного договору на розсуд його сторін, обмежуючись установленням у ч. 1 ст. 17 закону відповідних наслідків. Наявність домовленості сторін про строк дії іпотечного договору впливає на підстави припинення іпотеки, оскільки ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» визначено альтернативний період дійсності іпотеки: - або до виконання основного зобов`язання, - або до закінчення строку дії іпотечного договору. Аналогічні підстави закріплено в ч. 1 ст. 17 названого закону. 

Особливістю застосування такої підстави припинення іпотеки як закінчення строку дії іпотечного договору, є наявність у договорі строку його дії, адже неможливе закінчення строку, який не встановлений. Можливо визначення дати припинення строку дії договору іпотеки на підставі ч. 5 ст. 3 та ч 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку», якою припиняється чинність іпотеки, незалежно від виконання зобов`язання, на забезпечення виконання якого укладено договір, адже зазначена підстава припинення іпотеки є альтернативною припиненню основного зобов`язання.

В п. 4.1. Іпотечного договору № ЗФ(03)358-07 від 26.11.2007 року зазначається, що цей договір набирає чинності з моменту його нотаріального посвідчення і діє до настання одного з випадків, що передбачені ст.. 17 ЗУ «Про іпотеку». Такі ж положення містяться у пункті 2.1. цього договору.

Також в пункті 2.3. іпотечного договору визначено, що у разі частково виконання іпотекодавцем зобов`язань, що визначені в п. 1.1. цього договору, іпотека зберігається в повному обсязі, якщо сторони не приймуть іншого рішення.

В пункті 1.1. іпотечного договору передбачено повне виконання зобов`язань за кредитним договором, забезпеченим іпотекою. 

Отже, аналізом змісту іпотечного договору встановлено, що конкретного строку його дії ним не визначається, а іпотека зберігається до повного виконання зобов`язань за кредитним договором. 
Зазначення ж про закінчення строку кредитування 24.11.2017р. не є датою припинення зобов`язання з повернення кредиту, яке припиняється повним фактичним виконанням, а відтак не є припиненим й іпотечний договір.
Крім того, сторони ніякого додаткового рішення щодо припинення іпотеки не приймали.
Суд в цій частині дійшов обґрунтованого висновку про те, що, оскільки відсутні докази, які б підтверджували виконання основного зобов`язання, що згідно з положеннями Закону України «Про іпотеку» є однією з підстав припинення іпотеки, а також не надані докази, не встановлені і інші обставини, передбачені ст. 17 Закону України «Про іпотеку», які б давали підстави для припинення договору іпотеки, то підстав для припинення іпотеки за цією нормою не вбачається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що строк позовної давності визначено в іпотечному договорі у 5 років, та він вже сплив, а тому підстав для подальшого забезпечення вимог іпотекодержателя не мається, є помилковими.

Позовна давність – це строк, який застосовується у судовому провадженні, але звернення стягнення на іпотечне майно може відбуватись також у позасудовий спосіб, та сплив позовної давності є підставою для відмови в позові, але не для припинення іпотеки. 

Беручи до уваги всі встановлені в ході апеляційному розгляду обставини, з урахуванням наведеної правової позиції, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги як необґрунтованої, тому відповідно до приписів ст.. 375 ЦПК України скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 30 листопада 2020 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 20 вересня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.