ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 735/948/20
Головуючий у першій інстанції – Грушко О. П.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/485/21

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого судді  - Губар В.С.,
суддів:  Євстафіїва О.К., Харечко Л.К.

Позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
Відповідач – ОСОБА_1 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за апеляційними скаргами  Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 на рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
місце ухвалення судового рішення – смт. Короп Чернігівської області
дата складання повного тексту судового рішення – 11 січня 2021 року

                                    ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг № б/н від 14.10.2013 року у сумі 33203,06 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту – 26227,43 грн.;   заборгованості за простроченими відсотками – 4918,34 грн.; штрафу (фіксована частка) - 500,00 грн.,  штрафу (процента складова) – 1557,29 грн. 
В обґрунтування позовних вимог посилалось, що для отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») та підписав анкету-заяву № б/н від 14.10.2013 року,  висловивши свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між сторонами Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Анкетою-заявою відповідач підтверджує, що він повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення у письмовій формі.
Банк посилається, що відповідачеві відкрито кредитний рахунок (підтверджується випискою по рахунку) та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25000 грн.
Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1   кредитні кошти на передбачених Договором  умовах та в межах встановленого кредитного ліміту.  У порушення умов кредитного договору боржник своєчасно кредит  не погашав,  внаслідок чого у відповідача перед банком утворилась заборгованість. 
Ураховуючи внесені кошти на погашення заборгованості за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 за кредитом станом на 31.05.2020 року року становить 33203,06 грн, з яких: 26227,43 грн - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 26227,43 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 4918,34 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 1557,29 гр. – штрафу (процентна складова).
У листопаді 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із уточненою позовною заявою (т. 1 а.с. 181-184), в якій просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 14.10.2013 року станом на 29.09.2020 року у розмірі 21006,32 грн. і яка складається із:заборгованості за тілом кредиту – 19529,83 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту – 19529,83 грн.; штрафу (фіксована частина ) – 500 грн.; штрафу (процентна складова) – 976,49 грн.
Рішенням Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 7913,89 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Коропського районного суду Чернігівської області від 12 січня 2021 року виправлено арифметичну помилку в рішенні Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Абзац п`ятдесят шостий мотивувальної частини рішення суду викладено в наступній редакції: «Тому, стягненню підлягає різниця між заборгованістю по тілу кредиту, зазначеному у первісному позові і сумою відшкодування, внесеного відповідачем протягом червня-липня 2020 року (26227,43-11615,94=14611,49 грн.)».
Абзац другий резолютивної частини рішення суду викладено в такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 14611,49 грн.»
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції  в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення про їх задоволення, а в іншій частині рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.
Вважає, що суд  безпідставно відмовив у стягненні  всієї заборгованості та заборгованості по відсоткам за користування кредитом, які передбачені умовами надання кредиту, оскільки відповідачем вимоги про визнання кредитного договору недійсним або нікчемним не заявлялись і таке звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором  може становити економічну небезпеку для країни.
Також апелянт вказує, що  відповідач з моменту оформлення кредитного договору не звертався до Банку щодо неправильного нарахування кредитної заборгованості та відсотків.
Стверджує, що відповідач підписав заяву про отримання кредиту, користувався  кредитними коштами, звертався за перевипуском картки, погашав кредитну заборгованість і тим самим висловив свою згоду з  договором та його умовами і особистим підписом  засвідчив, що  ознайомлений та погодився  з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку щодо умов кредитування.  
Користування відповідачем кредитними коштами підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахунку, довідками про надані картки та зміну умов кредитування. Тому вважає, що дії відповідача з користування кредитними коштами  та погашення заборгованості свідчать про визнання  заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування.
Наголошує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору активував картку та  користувався карткою і отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на правові позиції Верховного Суду, викладені в постановах від 08 липня 2019 року у справі 923/760/18, від 23.12.2019 року у справі № 572/1169/17.
Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог в частині стягнення тіла кредиту, зазначаючи, що розрахунок заборгованості відповідачем не оскаржувався та не заперечувався  і доказів належного виконання  зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем не надано, а тому стягненню підлягає уся сума заборгованості за тілом кредиту у повному обсязі.
Вказує, що перевищення суми заборгованості за тілом кредиту та розміру кредитного ліміту сталось в результаті неналежного виконання відповідачем своїх зобов`язань  та несплати щомісячних платежів по кредиту, у зв`язку з чим за рахунок тіла кредиту здійснювалось погашення заборгованості по відсоткам.
Посилається, що виписка з банківського рахунку відповідача містить інформацію про рух коштів по кредитній картці відповідача, баланс на дату укладення кредитного договору та всі операції за кредитною картою. Банківська виписка по картковому рахунку має статус первинного документа, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мінюсту від 12.04.12 р. № 578/5.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Пономаренко Д.Ю. просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неврахування судом обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що обґрунтовуючи вимоги про стягнення відсотків, банк посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на банківському сайті, а також на Витяг з Тарифів як невід`ємну частину договору, якими визначені пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта та банку, відповідальність сторін.
Проте, матеріалами справи не підтверджено, що саме  ці Умови та Правила  в редакції, доданій до позовної заяви, відповідач розумів, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву. Надані банком Умови та Правила не можуть бути доказом у цій справі, оскільки залежать від волевиявлення і дій однієї сторони.
Судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту не взято до уваги, що банком за рахунок тіла кредиту погашались нараховані відсотки у зв`язку з чим збільшувалось тіло кредиту. Тому вважає, що підстави стягнення з боржника заборгованості за тілом кредиту у сумі 14611 грн. відсутні.
Роздруківка руху коштів по рахунку відповідача не може бути належним доказом у справі на підтвердження заборгованості за кредитним договором і позивачем не доведено, що сума заборгованості у розмірі 14611,49 грн. виникла у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 28 січня 2021 року у справі № 589/4678/17.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ КБ «ПриватБанк» на підставі довіреності Рожко С.М. просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року – без змін.
Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
У зв`язку з наведеним, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
  За правилами  ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення тіла кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк. Проте, за висновком суду, оскільки відповідач користувався кредитною картою, знімав готівкові кошти, розраховувався за товар, поповнював картковий рахунок, з відповідача підлягає стягненню непогашене тіло кредиту з урахуванням внесених відповідачем грошових коштів у червні-липні 2020 року.
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення штрафів та відсотків,  суд першої інстанції, враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 11 березня 2015 року, виходив з того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 жовтня 2013 року шляхом підписання Анкети-заяви. За висновком суду, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Проте, повністю з таким висновком суду першої інстанції апеляційний суд погодитись не може, враховуючи наступне.
Судом встановлено, що 14.10.2013 року ОСОБА_1   підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (т. 2 а.с. 14).
Згідно з інформацією, викладеною у вказаній заяві, відповідач підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами. Екземпляр договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом роздруківки із сайту: htpp://privatbank.ua. Умови та Правила надання банківських послуг розміщені  на офіційному сайті ПиватБанка: privatbank.ua. Зобовязався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно  ознайомлюватись з їх змінами  на сайті ПриватБанка.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (т. 1 а.с. 29, 30-61)
На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Згідно довідки банку (т. 1 а.с. 27) ОСОБА_1 згідно кредитного договору № б/н та бе зазначення дати видані картки: 14.10.2013 року - № НОМЕР_1 зі строком дії до 07/17, 22.05.2017 року - № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/21; 26.07.2017 року - № НОМЕР_2 зі строком дії до 05/21.
Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів про розмір встановленого кредитного ліміту на картку, видану ОСОБА_1 .
Судом також встановлено, що ПАТ  КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконав у повному обсязі та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами. 
Також відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» без номера та дати, яка підписана представником банку без зазначення його прізвища, ім`я та по батькові, про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої  ОСОБА_1 , були встановлені такі кредитні ліміти: 14.10.2013 року – 2500 грн., 20.03.2014 року – зменшено до 0 грн., 14.01.2015 року – збільшено до 2500 грн., 07.07.2016 року – збільшено до 5000 грн.; 31.01.2017 року – збільшено до 5200 грн.; 26.05.2017 року – збільшено до 25000 грн.; 10.01.2019 року – зменшено до 0 грн. Старт карткового рахунку відбувся 14.10.2013 року (т. 1 а.с. 26).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача станом на 29.09.2020 року становить 21006,32 грн. і складається із: заборгованості за тілом кредиту – 19529,83 грн., в т.ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту – 19529,83 грн.; штрафу (фіксована частина ) – 500 грн.; штрафу (процентна складова) – 976,49 грн. (т. 1 а.с. 191).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що  анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підписана ОСОБА_1 14.10.2013 року, містить лише паспортні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан, сімейний стан  та трудову діяльність. Разом з тим, в підписаній відповідачем  анкеті-заяві не зазначено бажаного розміру кредитного ліміту за карткою, процентної ставки (типу, розміру тощо), не вказані умови і строки повернення кредиту,  умови про встановлення відповідальності за порушення зобов`язань за кредитним договором -  тобто не міститься відомостей, на підставі яких можна встановити волевиявлення позичальника на укладення кредитного договору саме на тих умовах, що заявлені позивачем.
Апеляційний суд враховує наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 статті 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунки заборгованості за договором б/н від 14.10.2013 року та виписка по рахунку відповідача ОСОБА_1 .
З розрахунків заборгованості за договором б/н від 14.10.2013 року та виписки по особовому рахунку відповідача вбачається, що  з 30.12.2013 року банком нараховувались та з рахунку автоматично списувались відсотки за користування кредитом, сплата та розмір яких не були погоджені сторонами, про що свідчить графа 4 "відсотки погашені за рахунок кредиту",а також нараховувалась пеня, штрафи.
Стягуючи з відповідача заборгованості за кредитним договором у  сумі 14611,49 грн., суд першої інстанції не врахував, що згідно розрахунку заборгованості за договором та виписки по рахунку, які додані позивачем до позовної заяви, заборгованість Позичальника за простроченими відсотками за користування кредитом складає 4918,34 грн, тобто відсотки за користування кредитними коштами Банком фактично включені до суми заборгованості за кредитним договором, про що свідчить наявність у розрахунку заборгованості графи "Витрати клієнтом кредитних коштів", тобто це кошти, які безпосередньо витратив Позичальник.
Включаючи до суми заборгованості за кредитом, в тому числі відсотки за користування кредитом, Банк в позовній заяві посилається на пункти 2.1.1.3.3., 2.1.1.12.9, 2.1.1.12.7.2 Умов та Правил надання банківських послуг, згідно яких відповідач доручив банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами при настанні терміну платежу. Сплату процентів за користування Кредитом Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання). Якщо на дату нарахування процентів Клієнт використав всю суму кредиту, сторони узгодили збільшення розміру кредиту на розмір боргових зобов`язань за кредитом, що мала місце на дату нарахування процентів.
З наданого банком розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку випливає, що прострочене тіло кредиту утворювалось у зв`язку з включенням до нього всіх несплачених відповідачем нарахувань, постійно збільшуючи його, що не було передбачено узгодженими умовами договору, а також списувались відсотки за користування кредитом, що також не було  узгоджено сторонами.
Внаслідок таких дій банку тіло кредиту безпідставно збільшено на суму нарахованих та несплачених відповідачем відсотків за користування кредитом та не враховані  в погашення боргу списані  суми відсотків, однак в одному  випадку  фактично зазначена сума позичальником не витрачалася, а у іншому  випадку  заборгованість  по тілу кредиту не зменшувалась, а тому визначена банком заборгованість за простроченим тілом кредиту з урахуванням відсотків є необґрунтованою.
Анкета-заява, підписана сторонами, не містить як відомостей, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, так і відомостей про погашення нарахованих процентів за рахунок кредиту.
А отже підстави для збільшення кредиту за рахунок погашення нарахованих процентів відсутні.
Перевіряючи розрахунок заборгованості ОСОБА_1 , у порівнянні з рухом коштів по розрахунковому рахунку ОСОБА_1 , колегією суддів встановлено, що відповідачем було витрачено за спірний період 120207 грн 80 коп, а внесено на погашення заборгованості – 138015 грн 36 коп, при цьому в рахунок погашення процентів, відповідно до графи «Відсотки погашені за рахунок кредиту», позивачем з внесених ОСОБА_1 грошових коштів було списано  відсотки за користування кредитом у розмірі 34264 грн. 13 коп.
Враховуючи викладене, апеляційний суд знаходить, що фактично отримані та використані кошти були стягнуті з позичальника банком на погашення відсотків, які фактично не обумовлені договором і повинні бути зараховані до погашення  боргу за тілом кредиту та який був погашений у добровільному порядку.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що розрахунок заборгованості, а саме, нарахування процентів за користування кредитними коштами, не може ґрунтуватися на Умовах та Правилах надання банківських послуг, є обґрунтованими.
Банк, заявляючи вимогу про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути штрафи (фіксований і процентну складову).
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на офіційному сайті банку www/privatbank.ua як на невід`ємні частини укладеного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил розуміла і усвідомлював ОСОБА_1 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
Позивачем також не доведено, що вказані документи на момент отримання позичальником кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитом саме у зазначених в цих документах розмірах і порядках нарахування.
За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.
Умови та правила надання банківських послуг, а також актуальні Тарифи, що розміщені на офіційному сайті позивача https://privatbank.ua, неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин (14 жовтня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (16 липня 2020 року).
Отже, кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих доказів про конкретно запропоновані відповідачу Тарифи, Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків та інших штрафних санкцій за користування кредитом, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують ознайомлення відповідача з цими документами на час укладення кредитного договору.
Надані позивачем витяг з умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку, в анкеті-заяві позичальника, яка підписана останньою. Лише особистий підпис позичальника може свідчити про прийняття ним запропонованих банком умов та достовірно підтвердити приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Позивачем не надано суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду належних і допустимих документальних доказів щодо ознайомлення відповідача з умовами кредитування і щодо розміру  штрафних санкцій.
Ураховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи та не мають підпису відповідача, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 14 жовтня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору з урахуванням сплати процентів за користування кредитними коштами.
Суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи та положення законодавства та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог, в зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк».
Посилання банку на те, що вимоги Банку підтверджуються наявними в матеріалах справи розрахунком заборгованості, довідкою про видані картки за договором, довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а також випискою по рахунку відповідача, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки вказані документи не містять визначення та погодження сторонами умов щодо базової процентної ставки, процентної ставки на прострочений кредит, пені чи неустойки, а також визначення їх розміру.
З практики Європейського суду з прав людини убачається, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
В силу приписів ст. 141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 , підлягає стягненню судовий збір, сплачений ним за подання апеляційної скарги у розмірі 3153 грн.
Також в апеляційній скарзі ОСОБА_1 проси стягнути з відповідача витрати на правову допомогу.
Зі змісту договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2020 року убачається, що ОСОБА_1 уповноважив адвоката Пономаренка Д.Ю. представляти та захищати його інтереси в усіх державних і недержавних підприємствах, установах, організаціях тощо, а також в судах загальної юрисдикції з усіма  правами (без обмежень повноважень) передбачені для сторін, третіх осіб чи інших осіб, що беруть участь  в цивільному, кримінальному, адміністративному або господарському процесі (без виключень).
Додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 03 серпня 2020 року сторони погодили, що вартість послуг адвоката у цій справі становить 8000 грн. 
Зокрема, визначено, що ціна послуги представлення ОСОБА_1 в Коропському районному суді Чернігівської області під час розгляду справи № 735/948/20 становить 4000 грн.
Проте, як убачається з матеріалів справи, а саме журналів судових засідань, представник ОСОБА_1 – адвокат Пономаренко Д.Ю. в жодному із судових засіданнях суду першої інстанції, які відбулись 09.09.2020 року, 27.10.2020 року, 03.12.2020 року, 05 січня 2021 року, присутнім не був.
За таких обставин, не підлягають стягненню витрати на правову допомогу за представлення інтересів ОСОБА_1 в Коропському районному суді Чернігівської області під час розгляду справи № 735/948/20 у розмірі 4000 грн.
Тому враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції – скасуванню, тому відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн.
        
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,
                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Коропського районного суду Чернігівської області від 05 січня 2021 року скасувати.
Відмовити в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (вул. Грушевського, буд. 1-Д, м. Київ, ЄДРПОУ – 14360570) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП – НОМЕР_3 ) судовий збір за апеляційний розгляд справи у розмірі 3153,00 грн. та 4000,00 грн. понесених витрат на правову допомогу.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                  Судді: