УХВАЛА

11 серпня 2021 року 
м. Київ
справа № 160/1038/20
адміністративне провадження № К/9901/28847/21  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Білак М. В.,
суддів: Калашнікової О. В., Мартинюк Н .М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 160/1038/20 за позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача: Національне агентство з питань запобігання корупції; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Барабаша Анатолія Олександровича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Зубовича Ігоря Олеговича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Тарасюка Миколи Володимировича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Постернака Андрія Михайловича, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Кохан Оксани Григорівни, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Мельник Вікторії Анатоліївни, Дисциплінарна комісія Державної екологічної інспекції України в особі Соніча Станіслава Станіславовича про визнання незаконними та скасування наказів, 
в с т а н о в и в :
Ухвалою судді Третього апеляційного адміністративного суду від 31.05.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху, встановлено строк для усунення виявлених недоліків апеляційної скарги протягом десяти днів з дня вручення копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надіслання на адресу Третього апеляційного адміністративного суду: належних доказів, які підтверджують неможливість сплатити судовий збір або документу про сплату судового збору. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року відмовлено в задоволенні клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору та апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.
Вважаючи таке судове рішення суду апеляційної інстанції ухваленим із порушенням вимог процесуального закону, позивач оскаржив його в касаційному порядку.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Постановляючи ухвалу від 05.07.2021 року, апеляційний суд виходив з того, що станом на час постановлення цієї ухвали строк для усунення недоліків апеляційної скарги сплинув і особою, яка подала апеляційну скаргу, такі недоліки не усунуті, а саме не надано суду  належних доказів, які підтверджують неможливість сплатити судовий збір або документу про сплату судового збору.
Відповідно до частини другої статті 298 КАС України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 296 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Згідно пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України встановлено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції дійшов правомірного висновку про наявність підстав для повернення апеляційної скарги, оскільки скаржником не усунуто недоліків поданої ним апеляційної скарги.
Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору та обмежив його право на звернення до суду.
Ставки судового збору за подання апеляційної скарги на судове рішення визначені Законом України від 8 липня 2011 року №3674-VI "Про судовий збір" (в редакції, чинній на момент звернення з апеляційною скаргою; далі - Закон №3674-VI).
Частиною першою статті 4 Закону №3674-VI передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано фізичною особою складає 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" визначено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102 грн.
Таким чином, за одну вимогу немайнового характеру ставка судового збору складає 840,8 гривень.
Згідно із частиною  третьою статті 6 Закону України "Про судовий збір" у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Оскільки позивачем подано позов з двома вимогами немайнового характеру, то розмір судового збору, який підлягав сплаті складав 1681,6 грн (2*840,8=1681,6).
Пунктом 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що при поданні апеляційної скарги на рішення суду заявнику апеляційної скарги необхідно сплатити судовий збір в розмірі   2522,4 грн   (1681,6*150%=2522,4).
Частиною першою статті 133 КАС України встановлено, що суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати судових витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату судових витрат на визначений строк.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №3674-VI враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або 2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або 3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.
Частиною другою цієї ж статті встановлено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.
Комплексний аналіз вказаних положень Закону №3674-VI дає підстави для таких висновків.
Звільнення від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) з підстав, передбачених статтею 133 КАС України та статтею 8 Закону №3674-VI, є прерогативою суду, який вирішує питання відкриття провадження (прийняття заяви, скарги тощо).
Зазначені норми є диспозитивними і встановлюють не обов`язок, а повноваження суду звільнити особу від сплати судового збору (відстрочити, розстрочити його сплату або зменшити його розмір).
При цьому, суд вирішуючи питання про звільнення особи від сплати судового збору (відстрочення, розстрочення його сплати або зменшення його розміру) обмежений статтею 8 Закону №3674-VI, в якій зазначено вичерпний перелік підстав для вказаних процесуальних дій.
Однак, як вбачається з оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, скаржником не спростовано можливості сплати судового збору з інших джерел та не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що його майновий стан перешкоджає сплаті судового збору за подану ним апеляційну скаргу у встановленому законом порядку.
При цьому, суд апеляційної інстанції вказав, що інших доказів щодо незадовільного матеріального стану позивач не надав.
Окрім того, слід зазначити, що звільнення від сплати судового збору на певній стадії судового процесу не створює пільг щодо його сплати на інших його стадіях чи в інших судових провадженнях.
За таких обставин, позивачем не дотримано вимог пункту 1 частини першої статті 8 Закону №3674-VI та не надано суду доказів того, що розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" "право на суд" не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими.
Отже, Верховний Суд констатує, що суд апеляційної інстанції, повертаючи апеляційну скаргу, вірно застосував положення статей 298, 169 КАС України, правильне їх застосовування є очевидним, а доводи касаційної скарги не викликають сумніву щодо застосування чи тлумачення зазначених норм процесуального права.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.
За змістом пункту 2 частини другої статті 333 КАС України у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги та необхідність відмови у відкритті касаційного провадження.
Керуючись статтею 333 КАС України,
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2021 року у справі № 160/1038/20.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.
...........................

...........................

...........................

М. В. Білак
О. В. Калашнікова
Н. М. Мартинюк,
Судді Верховного Суду