УХВАЛА

18 серпня 2021 року 
м. Київ
Справа №  911/1012/13 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючий, Білоуса В.В., Огородніка К.М., 

за участю секретаря судового засідання Громак В.О.

за участю представників: ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" - адвоката Гапоненка Р.В., адвоката Безроди Р.С., ПрАТ з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка" - Старикової В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" 
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020
у справі № 911/1012/13 
за заявою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери"
до    Відкритого акціонерного товариства "СБК-Прогрес"
про банкрутство,-                                                                      

ВСТАНОВИВ:
У провадженні господарського суду Київської області на стадії ліквідаційної процедури, введеної постановою суду від 29.07.2013, перебуває справа №911/1012/13 про банкрутство ВАТ "СБК-Прогрес". 

У лютому 2020 року ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" звернулось до суду першої інстанції із заявою про визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги № 193 від 13.09.2012, укладеного між ПрАТ "Слобожанська будівельна кераміка" та ВАТ "СБК-Прогрес".

Зазначена заява обґрунтована тим, що спірний договір є таким, що укладено боржником із заінтересованою особою щодо боржника в розумінні   Кодексу України з процедур банкрутства, а відтак, згідно ч. 2   ст. 42 Кодексу України з процедур банкрутства такий договір має бути визнаний недійсним.

Ухвалою господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі                                 № 911/1012/13 (суддя Наріжний С.Ю) заяву ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" від 17.02.2020 задоволено. Визнано недійсним Договір про надання поворотної фінансової допомоги №193 від 13.09.2012, укладений між ВАТ "СБК-Прогрес" та ПрАТ з іноземними інвестиціями "Слобожанська будівельна кераміка".

Ухвала суду першої інстанції мотивована доведеністю заявлених ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" вимог.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі  № 911/1012/13 (колегія суддів: Остапенко О.М. - головуючий,                   Поляков Б.М., Копитова О.С.) ухвалу господарського суду Київської області                                від 07.07.2020 у справі № 911/1012/13 скасовано. Прийнято нове рішення, яким у задоволенні заяви ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" відмовлено.                   

Суд апеляційної інстанції керувався правовою позицією щодо застосування принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, в тому числі і   Кодексу України з процедур банкрутства, викладеною у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 911/956/17, згідно з якою до договорів, які укладені до моменту набрання чинності   Кодексу України з процедур банкрутства, застосовуються загальні чи спеціальні норми матеріального права, які визначають підстави недійсності цих договорів та існували на момент укладення договору (вчинення правочину).

За висновком апеляційного суду, оскільки положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", який діяв на момент укладення та подальшого виконання оспорюваного договору, не передбачали такої спеціальної підстави для визнання недійсним договору, як його укладення із заінтересованими особами, відсутні підстави для визнання недійсним Договору про надання поворотної фінансової допомоги №193 від 13.09.2012 з наведених заявником мотивів.

У касаційній скарзі ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" просить скасувати постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020      та залишити в силі    ухвалу Господарського суду Київської області від 07.07.2020 у справі    № 911/1012/13.

Підставою касаційного оскарження ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" зазначає необхідність відступити від застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі № 911/956/17. 

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14.04.2021 зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі  №911/1012/13 до розгляду судовою палатою для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 904/7905/16.

Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2021 поновлено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі                                       № 911/1012/13; призначено розгляд справи № 911/1012/13 за касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" у відкритому судовому засіданні на 18.08.2021   о 10 год. 00 хв. 

Розглянувши у судовому засіданні матеріали касаційної скарги, заслухавши думку представників ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" і ПрАТ з іноземними інвестиціями "Слобожанська Будівельна Кераміка", колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для передачі справи на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 11  ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" від 11.11.1996; рішення у справі "Вєренцов проти України" від 11.04.2013).

Згідно з приписами ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та ст. 236 ГПК України висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак  призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом, і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок, у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах із зазначенням обставин, які потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, не нав`язуючи при цьому судам нижчого рівня результат вирішення конкретної судової справи.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

Так, постановою Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного      господарського суду від 02.06.2021 у справі                                    № 904/7905/16, до розгляду якої було зупинено касаційне провадження за касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" у справі  № 911/1012/13, постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2020 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 у справі № 904/7905/16 змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. В іншій частині постанову Центрального апеляційного господарського суду від 07.09.2020 та ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 15.06.2020 у справі № 904/7905/16 залишено без змін.
У наведеній постанові, вирішуючи питання правозастосування ст. 42 КУзПБ та ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", судова палата для розгляду справ про банкрутство Касаційного      господарського суду дійшла висновку, зокрема, про те, що норми ст. 42 КУзПБ з урахуванням приписів пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Кодексу, який стосується процесуальних норм КУзПБ, застосовується до усіх заяв арбітражних керуючих та кредиторів, поданих після вступу в дію КУзПБ, а темпоральним критерієм застосування ст. 42 КУзПБ є дата відкриття провадження у справі про банкрутство. Передбачений ст. 42 КУзПБ трирічний строк у будь-якому разі відраховується від дати відкриття провадження у справі про банкрутство. Такий строк з огляду на вступ в дію КУзПБ 21.10.2019 може повноцінно діяти лише у разі відкриття відповідного провадження після 21.10.2022.
При цьому, на підтвердження такого розуміння застосування ст. 42 КУзПБ судова палата послалась також на усталений в судовій практиці підхід щодо застосування норм закону під час визнання правочину недійсним, згідно з яким відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
За висновком судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного      господарського суду, зробленим у справі № 904/7905/16, підстава недійсності правочину (оспорюваності чи нікчемності) має існувати в момент вчинення правочину, а відтак, приписи ст. 42 КУзПБ у частині підстав для визнання недійсними правочинів боржника не підлягають застосуванню до правочинів, що були вчинені боржником до дати введення в дію КУзПБ, тобто до 21.10.2019. До правовідносин, що склалися до 21.10.2019, -   підлягають застосуванню приписи ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Разом з тим, переглядаючи у касаційному порядку справу № 911/1012/13, колегія суддів вважає за необхідне уточнити висновки, викладені у постанові від  02.06.2021 у справі № 904/7905/16 щодо правозастосування ст. 42 КУзПБ та ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом"  як підстав недійсності правочину, так і передбачених цими нормами строків ("підозрілого періоду") до правочинів, які були вчинені до набрання чинності КУзПБ (21.10.2019), зокрема, у випадку відкриття провадження у справі про банкрутство або звернення арбітражного керуючого, кредитора з відповідною заявою про визнання правочину недійсним після введення в дію КУзПБ. 
Окрім того, колегія суддів вважає, що уточненню підлягає і висновок судової палати про те, що трирічний строк, передбачений ст. 42 КУзПБ, може повноцінно діяти тільки у разі відкриття відповідного провадження у справі після 21.10.2022, оскільки цей висновок суперечить висновку судової палати про те, що темпоральним критерієм для застосування цього строку, до заяв, поданих після набрання чинності цим Кодексом, є дата відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно з ч. 1 ст. 302 ГПК України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї палати або у складі такої палати

У зв`язку із викладеним, з метою формування єдиної правозастосовчої практики, враховуючи необхідність уточнення правової позиції щодо застосування ст. 42 КУзПБ та ст. 20 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" під час вирішення питання про визнання недійсними правочинів, вчинених боржником до введення в дію цього Кодексу, а також можливість відступлення від відповідної правової позиції, викладеної у  постанові  Верховного Суду у складі палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного      господарського суду від 02.06.2021 у справі № 904/7905/16, колегія суддів дійшла висновку про необхідність передачі справи №   911/1012/13 разом з касаційною скаргою ТОВ "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Керуючись ст. ст. 234, 235, 302, 303 ГПК України, Суд, -

УХВАЛИВ:

Справу №   911/1012/13 разом з касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Міжнародна юридична компанія "Гапоненко Роман і партнери" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2020 у справі № 911/1012/13 передати на розгляд судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                Ткаченко Н.Г.

Судді                                                                                          Білоус В.В.

                                                                                          Огороднік К.М.