Ухвала
Іменем України 
21 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 753/15318/19
провадження № 51-4563ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та  ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року з доповненнями до неї,
встановив:
У касаційній скарзі з доповненнями засуджений вказує на оскарження ним зазначених судових рішень.
Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог                           пунктів 3, 4, 5 ч. 2, ч. 3, ч. 5 зазначеної статті.
Згідно зі ст. 427 вказаного Кодексу в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судове рішення, що оскаржується, обґрунтування заявлених скаржником вимог                       із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії судових рішень, що оскаржуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що  не  були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту. 
Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК України); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
(ст. 414 КПК України). 
Тому скаржник, заперечуючи законність постановлених у кримінальному провадженні судових рішень, має конкретно вказати в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно 
до ст. 438 КПК України є підставами для скасування чи зміни судових рішень, тобто навести правове обґрунтування заявлених вимог. 
Однак, засуджений вказаних вимог процесуального закону не дотримався.
Як убачається із матеріалів провадження за касаційною скаргою, ухвалою Київського апеляційного суду від 06 липня 2021 року вирок Дарницького  районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року щодо ОСОБА_4 у справі 
№ 753/15318/19 було залишено без змін. Натомість засуджений у вступній частині касаційної скарги вказує на оскарження ним вказаного вироку та ухвали Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року, копію якої при цьому 
не додає. Зазначене перешкоджає суду касаційної інстанції визначитися 
з предметом перевірки у касаційному порядку.
Крім того, засуджений у своїй касаційній скарзі з доповненнями, посилаючись 
на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не навів обґрунтування допущення судами таких порушень норм процесуального закону, 
які в силу ст. 412 КПК України є істотними і тягнуть за собою скасування оскаржуваних судових рішень на підставі, передбаченій п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України.
При цьому засуджений, надаючи свою оцінку доказам, заперечує правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження та посилається 
на неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України 
не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Крім того, не містить касаційна скарга з доповненнями доводів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення апеляційного суду з підстав, передбачених ч. 1 
ст. 438 КПК України з урахуванням положень статей 412-414 цього Кодексу.
Окрім зазначеного, вимоги засудженого про скасування вироку суду першої інстанції, скасування виконавчих проваджень по виконанню рішення центром пробації та з приводу стягнення з позивача коштів за експертизу, а також 
про видачу доручення на проведення експертизи не узгоджуються 
з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.
При тому, що засуджений, оскаржуючи, у тому числі, ухвалу апеляційного суду, 
не зазначає, що суд касаційної інстанції має зробити з вказаним судовим рішенням, розглянувши його касаційну скаргу, чим допустив суперечності.
Крім того, до касаційної скарги на виконання вимог ч. 5 ст. 427 КПК України взагалі 
не додано копій оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 429 КПК України у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається 
без руху. 
Враховуючи наведене, керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Верховний Суд 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та  ухвалу Київського апеляційного суду від 12 липня 2021 року залишити без руху і надати йому 
для усунення вказаних недоліків п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання вимог суду касаційну скаргу йому буде повернуто.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                                         ОСОБА_3