ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" липня 2021 р.           Справа№ 910/19498/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Руденко  М.А.
суддів:            Пономаренка  Є.Ю. 
          Корсака В.А. 

при секретарі           Реуцькій Т.О.
          
За участю представників:           
від позивача: Грищенко О.М. (довіреність б/н від 07.08.2020 року);
від відповідача: Копійко А.А. (договір від 31.08.2020 року), 
розглянувши апеляційну скаргу          товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15»
на рішення           господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року 
у справі                     №910/19498/20 (суддя Пінчук В.І.) 
за позовом           товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Ніко - Тайс»
до                               товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15»
про                               стягнення 66  564, 39 грн., -

В С Т А Н О В И В:

Позов заявлено про стягнення основного боргу за поставлений за укладеним між відповідачем як покупцем та товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» як продавцем договором поставки №3014 від 01.04.2017 року, але неоплачений товар в сумі 47  349, 19 грн., пені в сумі 8  250, 40 грн., 3 % річних в сумі 4  066, 24  грн. та інфляційних втрат в сумі 6  898, 56 грн.
В обґрунтування позовних вимог, позивач посилався на те, що між ним та  товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» укладений договір відступлення права вимоги (цессії) №21-11-2020 від 24.11.2020 року за умовами якого позивач набув право вимоги до відповідача за договором поставки №3014 від 01.04.2017 року.
Рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20 позов задоволено: до стягнення з відповідача на користь позивача присуджено 47  349, 19 грн. основного боргу, 4  066, 24 грн. 3% річних, 8  250, 40 грн. пені, 6  898, 56 грн. збитків від інфляції та  2  102, 00 грн. судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що факт наявності основного боргу у відповідача за поставлений товариством з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» за договором поставки №3014 від 01.04.2017 року товар у заявленій до стягнення сумі доведений належним чином, з огляду на що, позивач як особа, яка набула право вимоги за договором відступлення права вимоги (цессії) №21-11-2020 від 24.11.2020 року, має право на стягнення основного боргу, 3 % річних пені та інфляційних втрат у заявлених до стягнення сумах.
18.03.2021 року до господарського суду міста Києва від позивача надійшла заява про покладення на відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в порядку, передбаченому ст. 123, 126, 124, 129, 244 ГПК України в якій позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 19  922, 08 грн.
Додатковим рішенням господарського суду міста Києва від 08.04.2021 року, повний текст якого підписаний 15.04.2021 року, у справі №910/19498/20 у задоволенні заяви товариства з обмеженою відповідальністю « Компанія «Ніко - Тайс» про стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15» витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 19  922, 08 грн. відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, товариство з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовної заяви відмовити у повному обсязі.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що судом першої інстанції, всупереч приписам норм господарського процесуального законодавства, не здійснено повного з`ясування обставин у справі, порушено норми процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення. 
У обґрунтування вказаної позиції відповідач послався на те, що:
- постачальник, у порушення п. 2.7, п. 2.7.1 договору поставки №3014 від 01.04.2017 року, не надав відповідачу при поставці товару всіх визначених договором документів (товарної накладної, товарно-транспортної накладної, посвідчень якості товару та/або копій декларації про відповідність на товари які підлягають сертифікації та інших документів, передбачених чинним законодавством України, що підтверджують якість, безпеку та справжність товару), що підтверджується ненаданням їх позивачем у якості доказів до позовної заяви, а відтак, виходячи з положень п.п. 2.7.1 та 2.9 спірного договору  згідно з якими у випадку якщо такі документи не будуть надані разом з товаром, то датою одержання товару вважається дата одержання всіх необхідних документів, а покупець має право відстрочити дату розрахунку з постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів або відмовитися від прийняття товару, строк виконання відповідачем грошового зобов`язання по оплаті товару не настав;
- постачальник у порушення п. 5.12 договору поставки №3014 від 01.04.2017 року не надав відповідачу актів звірення взаєморозрахунків, що відповідно до п. 7.18 спірного договору надає відповідачу право відмовитись від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином;
- надані позивачем копії видаткових накладних, оформлені з порушенням чинного законодавства оскільки з їх змісту не можливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та встановити кому саме було передано товар. Крім того, підпис особи, який міститься на накладних від імені відповідача, не скріплений його печаткою;
- враховуючи, що постачальником не надано документів, передбачених п.п. 2.7 та 3.2 спірного договору, що свідчить про те, що строк виконання покупцем грошового зобов`язання з оплати спірного товару  ще на настав, підстави для стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат також відсутні;
- за змістом п. 9.1 договору поставки №3014 від 01.04.2017 року всі спори, пов`язані з цим договором, зокрема і щодо його виконання, вирішуються шляхом переговорів, а також із застосуванням досудового (претензійного) врегулювання спору, проте постачальником та позивачем не вживалося жодних заходів досудового (претензійного) врегулювання спору, що є обов`язковою умовою спірного договору.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 року справу №910/19498/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Руденко М.А., судді Пономаренко Є.Ю., Дідиченко М.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15» на рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20, справу призначено до розгляду на 15.06.2021 року об 11 год. 00 хв. 
18.05.2021 до Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому позивач, з посиланням на те, що:
- висновки суду першої інстанції  які викладені в оспорюваному рішенні  у повній мірі відповідають як нормами чинного законодавства України, так і сталій судовій практиці у вирішенні аналогічного роду спорів;
- господарським судом міста Києва правомірно та обґрунтовано здійснено дотримання висновків та правових позицій Верховного Суду про які було зазначено позивачем у позові  та враховано відповідні доводи, які були винесені Верховним Судом за результатами розгляду аналогічного роду касаційних скарг із врахуванням Конвенцій та рішень Європейського Суду з прав людини;
- надані відповідачем доводи та пояснення не надають можливість стверджувати, спростувати та вважати, що не мали місце поставки товару саме згідно та/або на підставі вказаних у позовній заяві накладних;
- процесуальна позиція відповідача, яка викладена в апеляційній скарзі, свідчить про недобросовісність, необґрунтованість та суперечливість, що є порушенням загальних засад цивільного законодавства та правових позицій Верхового Суду;
- позиція відповідача є суперечливою адже в одній частині відзиву на позов відповідач зазначає, про отримання товару (хоча в деяких випадках, суперечливо та прискіпливо, наголошує на тому, що штамп-печатка як відмітка відповідача про отримання товару разом із підписом уповноваженої особи, котра отримувала товар згідно умов договору (зразки підписів осіб вказано у додатках до договору), а вже згодом, в частині опису власних вимог, вказує на нібито ненастання строку оплати;
- відповідач у цій справі безпідставно вдався до застосування «правового пуризму», надмірної процесуальної формальності, залишивши поза увагою факт виникнення та існування невиконаних грошових зобов`язань, погодження із його істотними умовами, об`ємами та розмірами поставок товару, датами настання оплати вартості товару, наявністю порушення строків здійснення розрахунків, тощо,
просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Крім того у відзиві на апеляційну скаргу позивач, у порядку, передбаченому ст.ст. 42, 46, 123, 124, 126, 129 ГПК України:
- повідомляє про те, що у майбутньому із врахуванням умов та на підставі договору про надання адвокатських послуг (правової допомоги), змушений бути понести витрати, пов`язані із розглядом цієї апеляційної скарги, об`єм, розмір та обсяг котрих на сьогодні визначити неможливо, адже невідомо коли спір за даною апеляційною скаргою остаточно буде вирішено та який розмір витрат змушений буде додатково понести заявник;
- зазначає та просить врахувати те, що орієнтовний розмір понесених судових витрат у зв`язку із апеляційним оскарженням відповідачем рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року по справі №910/19498/20 не буде перевищувати вартості аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт в регіонах України та рекомендованих ставок аналогічного роду здійснення комплексу правових послуг та робіт запропонованих Радами Адвокатів відповідного регіону та/або Радами Адвокатів регіону найближчого до місця надання послуг (виконання робіт);
- зобов`язується у випадку настання існування/понесення судових витрат у даній справі, повідомити про відповідне суд.
03.06.2021 через систему «Електронний суд» Північного апеляційного господарського суду від товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15» надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції у залі судового засідання Дніпровського апеляційного суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.06.2021 року  відмовлено у задоволені клопотання ТОВ «ОПТТОРГ - 15» про проведення судового засідання 15.06.2021 року в режимі відеоконференції, оскільки у суду відсутня технічна можливість забезпечити проведення відеоконференції саме 15.06.2021 року.
14.06.2021 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату, та винести ухвалу про розгляд справи в режимі відеоконференції за участю представника адвоката Копійко А.А.
          Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.06.2021 року задоволено клопотання відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, розгляд справи відкладено на 13.07.2021 року.
           13.07.2021 року у судовому зсіданні в режимі відеоконференції, представник відповідача, підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі
Представник позивача, заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали апеляційної скарги, матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, з урахуванням правил ст.ст. 269, 270 Господарського процесуального кодексу України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.07.2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» як постачальник та відповідач як покупець уклали договір поставки №3014 (а.с. 25-36 т. 1) з протоколом розбіжностей (а.с. 37-41 т. 1) (далі Договір) відповідно до умов якого постачальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, передати у власність покупця товар, а останній зобов`язався в порядку та на умовах, визначених у цьому договорі, прийняти і оплатити його вартість. 
Згідно п. 2.1 Договору поставка товару здійснюється окремими партіями на підставі прийнятих постачальником до виконання замовлень покупця. 
Право власності на товар переходить від постачальника до покупця з моменту поставки товару та підписання сторонами видаткової накладної на товар або акту прийому-передачі (п. 2.8 Договору).
Як слідує з доданих до позовної заяви копій видаткових накладних, посвідчених належним чином,   у період з жовтня 2017 року по січень 2018 року постачальник поставив  відповідачу товар на загальну суму 50  084, 32 грн. (а.с. 42- 168 т.1)
Щодо посилань відповідача на те, що надані позивачем копії видаткових накладних, оформлені з порушенням чинного законодавства, а саме Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» так як зі змісту таких накладних не можливо ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції та встановити кому саме було передано товар, підпис особи, який міститься на накладних від імені відповідача, не скріплений його печаткою, слід зазначити наступне.
З матеріалів справи слідує, що в усіх наданих на підтвердження поставки товару за Договором  видаткових накладних міститься відбиток штампу відповідача а підставою поставки товару зазначено спірний Договір.
Враховуючи, що інших, окрім наданих позивачем накладних, які б встановлювали факт поставки товару за спірним Договором, немає, в той час як відповідач, оплативши частину поставленого за вказаними накладними товару, фактично визнав факт його отримання, посилання відповідача на невідповідність вказаних накладних вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» колегією суддів до уваги не приймаються.
Водночас колегія суддів зауважує відповідачеві на тому, що факт оформлення сторонами видаткових накладних не у повній відповідності до вимог  Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не є підставою для звільнення його від обов`язку оплатити отриманий товар.
Відповідно до п. 5.6 Договору в редакції протоколу розбіжностей до Договору покупець здійснює розрахунки на умовах відстрочки платежу терміном 55 (п`ятдесят п`ять) банківських днів з моменту отримання товару та документів передбачених п. 2.7 і 3.2 цього договору, при цьому оплата здійснюється щотижня виключно в платіжні дні покупця - понеділок, четвер. Якщо строк оплати припадає на інший день (тобто на не платіжний), днем закінчення строку оплати є перший за ним платіжний день, та не є порушенням строку оплати). 
Як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання щодо оплати поставленого товару виконав лише частково, внаслідок чого у останнього виникла заборгованість в розмірі 47  349, 19 грн. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За приписами ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. 
24.11.2020 року товариство з обмеженою відповідальністю «Самоцвіт» як цедент  та  позивач як цесіонарій уклали договір про відступлення права вимоги (цесії) №24-11-2020 (а.с. 169 т.1) в якому сторонами погоджено, що:
- його метою є оформлення результатів купівлі-продажу (відступлення) майнових прав банкрута товариства з обмеженою відповідальністю  «Самоцвіт» на відкритих електронних торгах (аукціоні) у відповідності до чинного законодавства України, результати котрого оформлено Протоколом про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-11-02-000035-1 від 13.11.2020 року (п. 1.1) (а.с. 174 т.1);
- цедент відступає цесіонарієві, а цесіонарій набуває права вимоги виконання грошових зобов`язань, котрі належні цеденту та виникли на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фахтур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), зокрема, відносно відповідача у сумі 47  349, 19 грн. на підставі Договору та видаткових накладних на 128 аркушах (п. 1.2);
- на умовах даного Договору та на підставі протоколу про результати електронного аукціону №UA-PS-2020-l 1-02-000035-1 від 13.11.2020 року, цедент зобов`язується передати цесіонарієві, за відповідним актом право вимоги до боржника (дебіторська заборгованість) на підставі документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору (п. 1.3);
- за результатами укладення/підписання даного Договору, цесіонарій наділяється всіма правами цедента, що випливають із документів первинного бухгалтерського обліку (цивільно-правових договорів/угод, видаткових накладних, накладних на поставку товарів, актів здачі-прийняття виконаних робіт/послуг, рахунків-фактур, банківських виписок, платіжних доручень, тощо), посилання на стислий перелік котрих має місце в пункті 1.2. даного договору, а також повний перелік котрих наведено та міститься в акті приймання-передачі документів, що підтверджують зміст та дійсність права вимоги (п. 1.6);
- сторони визначили та спільно погодили те, що вартість (розмір) грошового зобов`язання, що відступається за даним договором, становить, проте не обмежується, загальним/сумарним розміром права вимоги у відповідності до пункту 1.2. даного договору (п. 1.7);
- сторони погодили те, що сповіщення боржника про поступку права вимоги за цим Договором, цедентом відбувається на власний розсуд та не є обов`язковим, оскільки при дійсності порушеного зобов`язання у розумінні статті 518 ЦК України відсутність письмового повідомлення не звільняє боржника від відповідальності за порушене зобов`язання (п. 4.4).
Відповідно до Акту приймання-передачі права вимоги (приймання-передавання документів, що підтверджують право вимоги) згідно договору №24-11-2020 відступлення права вимоги (цесії) від 24.11.2020 року, цедент передав, а цесіонарій прийняв документи щодо боржника відповідача, а саме:  Договір та видаткові накладні на 128 аркушах. (а.с. 172 т.1)
Таким чином, внаслідок укладення 24.11.2020 року Договору відступлення права вимоги (цесії) №24-11-2020 до позивача перейшло право вимагати від відповідача  належного виконання всіх зобов`язань за Договором.  
Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є  правовідношення,  в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати  роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною ч. 2 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України.
Відповідно до ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та  обов`язків, зокрема, є договори.
Згідно до вимог ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що  за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Щодо посилань відповідача на те, що строк оплати спірного товару ще не настав з огляду на ненадання постачальником відповідачу всіх визначених Договором документів слід зазначити про таке.
Згідно з п. 2.7 Договору постачальник зобов`язується щодо кожної партії товару передавати покупцеві всі документи, що мають відношення до цього товару та є обов`язковими для поставки. Документи повинні бути оформленні та завірені належним чином згідно до вимог чинного законодавства України та нормативно-правових актів. Постачальник несе відповідальність за достовірність та правильність оформлення супровідних документів. 
За змістом п. 2.7.1 Договору разом з кожною партією товарів постачальник зобов`язується передавати покупцеві товарну накладну, товарно-транспортну накладну, посвідчення якості товару та/або копію декларації про відповідність на товари, які підлягають сертифікації, інші документи, передбачені чинним законодавством України, що підтверджують якість, безпеку та справжність товару. Якщо вищезазначені документи не будуть надані разом з товаром, то датою одержання товару вважається дата одержання всіх необхідних документів. Покупець має право відстрочити дату розрахунку з Постачальником на строк затримки оформлення (надання) необхідних документів або відмовитись від прийняття Товару.
Зобов`язання постачальника з поставки кожної окремої партії товару вважається виконаним з моменту передачі покупцю товару та підписання Сторонами оформленої належним чином видаткової накладної, та передачі покупцю податкової накладної та повного комплекту документів, передбачених пунктами 2.7 та 3.2 даного Договору, оформлених згідно вимог чинного законодавства та Договору (п. 2.9 Договору).
Згідно з ч. 1 ст. 673 ЦК України продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.
За змістом п. 3.1 Договору товар, що поставляється, повинен відповідати всім санітарним, гігієнічним, технічним стандартам та правилам, встановленим чинним законодавством України.
Відповідно до ч. 1 ст. 675 ЦК України товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу. 
Згідно з п. 3.2 Договору якість товару повинна бути підтверджена сертифікатом чи іншими документами, які необхідні для товару даного виду згідно з чинними правилам торгівлі, санітарно-епідеміологічним законодавством України та законодавством про захист прав споживачів. Всі необхідні документи, що підтверджують якість товару, постачальник зобов`язаний передати покупцю в момент передачі товару. Товари, що поставляються, підлягають обов`язковому маркуванню згідно з технічними умовами виробника та повинні мати анотацію українською мовою на упаковці, а, при необхідності, на етикетці, аркуші-вкладиші та у повній технічній документації, що додаються до кожної одиниці товару.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з п. 4.1 Договору приймання товару за кількістю та якістю здійснюється покупцем у місці, в яке здійснюється поставка, на підставі всіх документів, зазначених у пунктах 2.7 і 3.2 цього Договору відповідно до Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за кількістю від 15.06.1965 року (П-6), Інструкції про порядок приймання продукції виробничо-технічного призначення і товарів народного споживання за якістю від 25.04.1966 року (П-7), якщо інше не передбачено даним Договором.
Водночас за умовами п. 4.2 Договору покупець має право прийняти товар без проведення перевірки його кількості і якості (під час приймання товару упаковками або палетними нормами), за умови, що товар упакований належним чином і не має видимих дефектів. При цьому, на товарних накладних представник підрозділу (Магазин/РЦ) покупця, який здійснює приймання товару, ставить напис - «прийнято без проведення перевірки кількості і якості». У разі приймання товару, без проведення перевірки його кількості і якості, перевірка кількості та якості товару здійснюється після отримання покупцем товару (після позначки про отримання в накладній) і в разі виявлення будь-яких (пошкоджень сторони повинні скласти Акт про виявлені нестачі, пошкодження.
Враховуючи, що в п. 4.1 Договору сторони погодили, що приймання товару за кількістю та якістю  здійснюється на підставі всіх документів, зазначених у пунктах 2.7 і 3.2 Договору, а спірні накладні не містять позначок про те, що товар прийнято без проведення перевірки кількості і якості, такий товар вважається прийнятим покупцем без зауважень, що відповідно свідчить про надання продавцем покупцю всіх документів, зазначених у пунктах 2.7 і 3.2 Договору.
При цьому колегія суддів зауважує відповідачу на тому, що ним не визначено, які саме документи не були йому передані продавцем, а також не надано жодних доказів звернення до постачальника з вимогами про надання таких документів.
Щодо посилань відповідача на те, що постачальник у порушення п. 5.12 Договору не надав відповідачу актів звірення взаєморозрахунків, що відповідно до п. 7.18 Договору надає відповідачу право відмовитись від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином слід зазначити таке.
Згідно з п. 5.12 Договору постачальник зобов`язаний надати покупцю акт звірення взаєморозрахунків за повний календарний місяць до 5-го числа місяця, наступного за звітним. У акті звірення взаєморозрахунків обов`язково йдеться посилання на договір, на підставі якого виникли господарські відносини, підписується керівниками та головними бухгалтерами (за наявності) із проставлянням головних печаток сторін. Акт звірення взаєморозрахунків надсилається постачальником електронною поштою, а оригінал поштою або кур`єром, або надається уповноваженим представникам покупця. За порушення строків, форми, змісту та порядку направлення акту звірення взаєморозрахунків відповідальність несе постачальник на умовах передбачених Договором.
У випадку неотримання від постачальника акта звірення взаєморозрахунків за повний календарний місяць до 10-го числа місяця, наступного за звітним, покупець має право призупинити розрахунки за отриману продукцію до моменту надання постачальником необхідної для звірення інформації (п. 5.13 Договору в редакції протоколу розбіжностей).
Згідно з положеннями п. 7.8 Договору у разі порушення постачальником зобов`язань за Договором покупець має право застосування таких видів оперативно-господарських санкції: одностороння відмова від виконання покупцем свого зобов`язання, із звільненням від відповідальності за це; відмова від оплати за зобов`язанням, яке виконано неналежним чином постачальником.
Відповідно до статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Згідно з положеннями чинного законодавства та умовами Договору призупинити розрахунків за отриману продукцію до моменту надання постачальником необхідної для звірення інформації у випадку неотримання від постачальника акта звірення взаєморозрахунків за повний календарний місяць до 10-го числа місяця, наступного за звітним, є правом відповідача, а не його обов`язком, а відтак, виходячи з принципів справедливості, добросовісності та розумності відповідач, скориставшись таким правом, мав повідомити про вказане постачальника, оскільки останній мав право бути обізнаним про такі дії відповідача.
Відповідно, не вчинивши дій щодо повідомлення постачальника про призупинення розрахунків за отриману продукцію, відповідач був позбавлений права вчиняти вказані дії, оскільки постачальник, поставивши товар мав цілком законне очікування щодо отримання плати за нього.
При цьому, колегія суддів враховує, що поставлений товар відповідачем не був повернутий у зв`язку з його неякісністю.
Враховуючи обставини, які викладені вище та приписи п. 2.8 Договору, датою виконання постачальником обов`язку щодо поставки товару за спірними накладними є дата підписання відповідних накладних.
Відповідно до ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства; Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на досліджені документальні докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем належними та допустимими доказами доведено факт поставки постачальником відповідачу за Договором товару на суму 47  349, 19 грн. та факт невиконання відповідачем свого обов`язку по оплаті такого товару, а відтак, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги в частині стягнення з відповідача основного боргу в сумі 47  349, 19 грн.  Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо позовних вимог про стягнення пені в сумі 8  250, 40 грн., 3 % річних в сумі 4  066, 24  грн. та інфляційних втрат в сумі 6  898, 56 грн. слід зазначити таке.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають наслідки, передбачені договором або законом.
У силу ст. 230 ГК України, штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з п. 7.9 Договору в редакції протоколу розбіжностей за несвоєчасну оплату поставленого товару постачальник має право вимагати від покупця сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період виникнення заборгованості.
Частина 2 ст. 625 ЦК України встановлює, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується факт несвоєчасного виконання відповідачем свого обов`язку щодо оплати отриманого за Договором товару, постачальник  відповідно до приписів Договору має право нарахувати на прострочену  суму грошових зобов`язань пеню, а відповідно до положень ст. 625 ЦК України інфляційні втрати  та 3 % річних та звернутися за їх стягненням до суду.
За таких обставин, суд першої інстанції правомірно, перевіривши виконанні виконавцем розрахунки та встановивши їх вірність, задовольнив позовні вимоги про стягнення пені в сумі 8  250, 40 грн., 3 % річних в сумі 4  066, 24 грн. та інфляційних втрат в сумі 6  898, 56 грн. за розрахунком позивача. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Щодо посилань відповідача на те, що позивач не вжив заходів щодо врегулювання спору в позасудовому порядку, колегія суддів зазначає про те, що:
- відповідно до рішення Конституційного Суду України від 09.07.2002 року №15-рп/2002, обрання певного засобу правового захисту, у тому числі і досудового врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує. Встановлення законом обов`язкового досудового врегулювання спору обмежує можливість реалізації права на судовий захист, яке, в свою чергу, не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист;
- у даному випадку позивач скористався конституційним правом на судовий захист та звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, на його думку, прав та охоронюваних законом інтересів;
- вжиття таких заходів не є обов`язком сторони  та їх невжиття не може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за поставлені відповідачу товари.
Інших підстав для скасування рішення у апеляційній скарзі не наведено.
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із рішенням господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційної скарги не вбачається.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційною скаргою покладаються на апелянта. 
Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 269, 270, 273, 275, 276, 281-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
П О С Т А Н О В И В :
1. Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОПТТОРГ - 15» на рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20 залишити без задоволення.
2. Рішення господарського суду міста Києва від 11.03.2021 року у справі №910/19498/20 залишити без змін.
3. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/19498/20 повернути до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складено  14.07.2021.

Головуючий суддя                                                            М.А. Руденко 

Судді                                                                                Є.Ю. Пономаренко

                                                                                В.А. Корсак