ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 626/298/21                                        Головуючий суддя І інстанції Дудченко В. О.
Провадження № 22-ц/818/3725/21                        Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Справи у спорах, що виникають з сімейних відносин про стягнення аліментів

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2021 року                                                                м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді        Яцини В.Б.,
суддів колегії:                Котелевець А.В., Тичкової О.Ю.,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Красноградського районного суду Харківської області від 17 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Дудченка В.О., по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовною заявою в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на її користь на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначений рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11.10.2017, змінений рішенням Красноградського районного суду Харьківської області від 24.10.2018 № 626/1592/18 в твердій грошовій сумі 1600 грн, щомісячно та встановити 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно.
В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначила, що в даний час збільшено прожитковий мінімум на дитину відповідного віку. Так, Законом України «Про державний бюджет на 2021 рік» передбачено прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років у розмірі 1921 грн. Розмір аліментів в сумі 1600 грн, які сплачує відповідач, явно суперечить інтересам сина ОСОБА_4 . Також змінився матеріальний стан позивача після ухвалення рішення про стягнення аліментів, так як зросли ціни на їжу та одяг, підвищено ціни на побутові послуги, тому на утримання сина необхідно більше коштів. Крім того ст.181 СК України передбачено право одержувача аліментів на зміну способу стягнення аліментів.
Від представника відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він не визнає позов та зазначає, що позивачем не доведено зміну матеріального стану відповідача, яка б дозволила збільшити розмір аліментів, та просив прийняти рішення з урахуванням даного відзиву.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 17 березня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Змінено спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 11.10.2017, змінений рішенням Красноградського районного суду Харьківської області від 24.10.2018 № 626/1592/18, що стягуються з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн на 1/4 частку від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даного рішення суду законної сили і до повноліття дитини.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп. отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37993783, Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106.
Не погоджуючись з таким рішення суду ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, відповідно до якого у позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити. 
В обґрунтування скарги зазначив, що рішення не відповідає дійсним обставинам справи і вимогам закону.
Вказав про суперечливий характер висновків суду про відсутність необхідності вдаватися до аналізу підстав, передбачених ст. 192 СК України для зміни розміру аліментів, з посилання на те, що з таким позовом позивач не зверталась. 
Зауважив, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17.
Послався на те, що позивач не довела зміну матеріального стану відповідача у порівнянні із зростанням вартості товарів та послуг, а доводи позову про збільшенням потреби дитини не є законною підставою для зміни способу стягнення аліментів та не узгоджується з визначеними законом способами виконання батьками обов`язку утримувати дитину.
ОСОБА_2 , яка діє через свого представника – адвоката Пілігріма П.О., надала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить останню залишити без задоволення, а оскаржене рішення – без змін.
Вказала, що заявлені позовні вимоги обґрунтовано п. 2 ч. 3 ст. 181 СК України, за яким, спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Послалась на те, що судом першої інстанції досліджено обставини, що можуть впливати на розмір аліментів, проте, відповідачем не надано доказів, щодо можливості зменшити їх розмір, виходячи із приписів ст. 182 СК України.
Зауважено, що відповідач є працездатним та працевлаштованим. Таким чином, відповідач має постійний щомісячний заробіток, а отже має можливість сплачувати аліменти на дитину.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, лише якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з огляду на те, що спір у даній справі виник з приводу стягнення суми, розмір якої є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, без повідомленням учасників справи. 
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи у порядку письмового провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За правилом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Задовольняючи позов суд першої інстанції свої висновки мотивував тим, що матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з позовом саме про зміну способу стягнення аліментів з ОСОБА_1 на її користь на утримання дитини з твердої грошової суми на 1/4 частку від доходу (заробітку) відповідача, а не зміну розміру стягнення аліментів. Отже, таке право одержувача аліментів передбачено ч. 3 ст.181 СК України в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року.
Суд вважав, що в даному випадку не потрібно вдався до аналізу підстав передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, так як з таким позовом позивач не зверталась. Тому доводити позивачу обставини, передбачені ст.192 СК України, а саме зміну матеріального становища відповідача, не потрібно, так як це не відповідає вимогам чинного законодавства щодо зміни способу аліментів.
Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.
У сукупності наведеного, судом визнано необхідним та достатнім зміну способу стягнення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.
Таким чином звернення до суду позивачем з позовом про зміну способу стягнення аліментів є її правом і не залежить від зміни матеріального становища відповідача.
Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками районного суду. 
Судом першої інстанції встановлено, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Красноградського районного суду Харьківської області від 11.10.2017 року стягувались аліменти в твердій грошовій сумі 800 грн, щомісячно.
Рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 24.10.2018 у справі № 626/1592/18 змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Красноградського районного суду Харківської області від 11.10.2017, на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає: в с. Добренька, Красноградського району, Харківської області, не працює, аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суму в розмірі 800 грн на тверду грошову суму в розмірі 1600 ( одна тисяча шістсот) гривень, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до повноліття дитини.
Нормами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:
1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:
1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України: 
1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 89 ЦПК України:
1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
2. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
3. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, частин 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.
У даному випадку спір у першу чергу стосується майнових інтересів дитини, батьком якої є відповідач.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Відповідно до частин 1-3 статті 181 Сімейного Кодексу України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За правилом ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.
Відповідачем всупереч вимогам ст.ст. 12,81 ЦПК України не було спростовано, що присуджений за рішенням Красноградського районного суду Харьківської області від 24.10.2018 у справі № 626/1592/18 розмір аліментів у сумі 1600 грн залишається достатнім на цей час з огляду на збільшення вартості проживання, харчування та одягу для дитини, на які посилається у своєму позові ОСОБА_2 .
Суд апеляційної інстанції погоджується з посиланнями ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів, про що зазначено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 червня 2019 року в справі № 632/580/17.
Колегія суддів надає оцінку посиланням відповідача на незмінність його матеріального стану з часу ухвалення рішення суду про збільшення розміру аліментів та зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
ОСОБА_1 суду не було надано доказів свого матеріального стану, які б свідчили про те, що зміна способу стягнення аліментів фактично призведе до збільшення їх розміру.
Також відповідачем не було надано доказів, що визначений судом розмір аліментів у частці від його доходу є для нього непосильним тягарем з огляду на існування обставин, визначених у статті 182 СК України.
ОСОБА_1 не довів суду, що його дохід є мінливим, що свідчило б про недоцільність зміни способу стягнення аліментів, що призвело б до порушень інтересів дитини.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.ст. 12, 81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати. У даному випадку оскаржене рішення суду про зміну способу стягнення аліментів відповідає вимозі найкращого забезпечення інтересів дитини, а наведені з цього приводу доводи скарги цього не враховують.
З огляду на те, що висновки суду відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення районним судом не було порушено норми матеріального права, доводи скарги висновки суду не спростовують, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення – без змін.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Красноградського районного суду Харківської області від 17 березня 2021 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий                                                                В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                                А.В. Котелевець.

                                                                               О.Ю. Тичкова.