УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 686/24506/20
Провадження № 22-ц/4820/1477/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 вересня 2021 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Купельського А.В. (суддя-доповідач),
Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,
секретар судового засідання Шевчук Ю.Г. 

за участю учасників справи: апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника ОСОБА_2 адвоката Клюки В.Ф., представника Хмельницької обласної ради Присяжного В.В., представника КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради адвоката Ксьондзика Ю.Ю. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2021 року (суддя Чевилюк З.А.) у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Хмельницької обласної ради, Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради про визнання права, зобов`язання вчинення дій,
в с т а н о в и в :
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначали, що заселення у квартиру АДРЕСА_2 відбулось за рішенням адміністрації і профкому, на даний час - КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради. Позивачі проживають у квартирі з 1977 року та здійснюють її утримання та поліпшення, їм було відмовлено у приватизації квартири з мотивів, що дані жилі приміщення обліковуються як службові та не підлягають приватизації. Вважаючи відмову у приватизації незаконною, позивачі звернулись за захистом порушених прав до суду.
У зв`язку з цим позивачі просили суд визнати право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідачів в місячний термін після набрання законної сили рішенням розглянути питання про приватизацію вказаної вище квартири.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з цим рішенням, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просять його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позов повністю.
Вважають, що висновки суду не відповідають обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
Посилаються на те, що суд, приймаючи рішення, вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачами оспорювалось саме право на приватизацію квартири і яке заперечувалось відповідачами у зв`язку з тим, що вона є службовою, а не здійснення приватизації та реалізація права на приватизацію.
Судом першої інстанції у рішенні зазначено, що позивачами не надано доказів на підтвердження відсутності зареєстрованих за ними на праві власності об`єктів нерухомого майна та зазначено, що позивачами не підтверджено факту не реалізації ними права на приватизацію житла. Проте, як зазначено в апеляційній скарзі, предметом позовних вимог не було визнання права власності на об`єкт нерухомого майна чи оскарження рішення про відмову у приватизації квартири, а лише реалізація (визнання) права на приватизацію відповідно до ст. 16 ЦК України.
Після прийняття рішення позивачами отримано довідки, видані Ощадним банком України, про те, що ними не використано житлові чеки та участі у приватизації вони не брали, довідки Розсошанської сільської ради. Вказані довідки були отримані після ухвалення рішення суду, не були предметом розгляду справи. Крім того, ці довідки підтверджують, що спірна квартира - єдине житло, у якому апелянти проживають з 1977 року.
У відзиві на апеляційну скаргу Хмельницька обласна рада вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2021 року слід залишити без змін як законне.
Вважає рішення суду ухваленим відповідно до норм чинного законодавства України, з повним з`ясуванням усіх фактичних обставин справи, що мають значення для правильного вирішення спору, в межах наданих суду повноважень, судом вірно застосовано норми матеріального права та дотримано норм процесуального права, надано належну оцінку усім доказам у їх сукупності.
Суд неодноразово відкладав призначення справи до розгляду, надаючи сторонам можливість подати докази у підготовчому засіданні на підтвердження своїх вимог і заперечень, однак доказів на підтвердження того чи було використано житлові чеки та чи брали позивачі участь у приватизації, у місцевому суді надано не було. 
В апеляційній скарзі не зазначено обставин, які унеможливили подання таких доказів до суду першої інстанції, та відсутнє обґрунтування поважності причин неподання таких доказів у суді першої інстанції. 
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги та відзивом на неї, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.
У частині третій статті 9 ЖК УРСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання й утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду».
Приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов (ст. 3 Закону). Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина (ст. 8 Закону).
Згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.
Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, і вбачається, що на спірні правовідносини цей перелік не розповсюджується.
Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири (ст. 118 ЖК).
Перелік категорій робітників, яким може бути надано службові жилі приміщення, встановлюється законодавством Союзу РСР і Української РСР (ст. 119 ЖК).
Службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації (ст. 121 ЖК).
На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане житлове приміщення (ст. 122 ЖК).
Частиною 1 статті 61 ЖК УРСР передбачено, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Відповідно до п. 17 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009 року (далі - Положення), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. 
Громадянин, відповідно до п. 18 зазначеного положення, подає до органів приватизації такі документи: заяву на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Громадяни, які проживають у гуртожитку, крім документів, визначених у цьому пункті, до заяви також додають:
витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про наявність у власності житла;
копію договору найму жилого приміщення та/або копію договору оренди житла;
форму первинної облікової документації № 028/о "Консультаційний висновок спеціаліста" з відміткою про відсутність захворювання на туберкульоз.
За малолітніх та неповнолітніх членів сім`ї наймача рішення щодо приватизації житла приймають батьки (усиновлювачі) або опікуни. Згоду на участь у приватизації дітей батьки (усиновлювачі) або опікуни засвідчують своїми підписами у заяві біля прізвища дитини.
Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.
Форму журналу реєстрації заяв та прийнятих документів наведено у додатку 3.
За правилами ст. 4 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватно-правових відносин.
Об`єктом захисту в цивільному процесі визначено порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що суду не представлено будь-яких доказів на підтвердження відсутності зареєстрованих за позивачами на праві власності об`єктів нерухомого майна, як і доказів, що підтверджують факт не реалізації позивачами права на приватизацію житла.
За висновками суду позивачами не доведено їхнє право на здійснення приватизації та не реалізацію ними права на приватизацію, відсутність зареєстрованих об`єктів нерухомого майна за даними Бюро технічної інвентаризації, відповідно до інформації з Єдиного реєстру об`єктів нерухомого майна. Разом з тим суд констатував, що статус квартири в АДРЕСА_3 як службової, безпідставність вселення позивачів до неї не доведені належними та допустимими доказами відповідачами по справі.
       З таким висновком Хмельницький апеляційний суд не погоджується. 
Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 з 1977 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 1995 року зареєстровані в АДРЕСА_3 . (а. с. 79).
Позивачі постійно використовували приміщення за адресою АДРЕСА_3 для проживання та здійснювали його обслуговування, що підтверджується копією робочого проекту по газифікації будинку, копією технічних умов на підведення питної води, копією акту про введення в експлуатацію лічильника холодної води, копією акту про відключення від системи центрального опалення і гарячого водопостачання, копією акту про приймання закінченого будівництвом об`єкту системи газопостачання, копією договору на постачання води та водовідведення, копією типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, даними погосподарського обліку (а. с. 60-62, 65, 66, 68, 69, 70, 71-72, 73, 79).
ОСОБА_3 з 1995 року до теперішнього часу, ОСОБА_2 з 1992 року по 2010 рік, ОСОБА_1 з 1977 року по 2020 рік працювали та працюють в КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради, що підтверджується копіями трудових книжок (а. с. 87-90).
Зі слів позивачів, заселення в квартиру відбувалось на підставі рішення адміністрації і профкому Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (попередньо - Хмельницької облпсихлікарні №1), на підтвердження чого письмових доказів не надали, з посиланням на ту обставини, що документи не збереглись та у них відсутні.
Позивачі звернулися до суду та просили визнати право на приватизацію квартири АДРЕСА_2 ; зобов`язати відповідачів в місячний термін після набрання законної сили рішенням розглянути питання про приватизацію вказаної вище квартири.
Між тим, позивачі не надали доказів звернення до органу приватизації з заявою та документами, визначеними у п. п. 17, 18 вище зазначеного Положення, про передачу їм спірного житла у приватну власність. Не надали рішення органу приватизації про відмову у розгляді цього питання, у визнанні їх права на приватизацію за ними та проведенні приватизації житла.
Посилання позивачів на відповіді відповідачів (а. с. 7-9) як на звернення з питанням приватизації та відмову у приватизації, Хмельницьким апеляційним судом до уваги не приймається, оскільки позивачі при зверненні не виконали вимог п. п. 17, 18 зазначеного Положення та доказів цього не надали.
Зважаючи на вищезазначене, рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині мотивації.
У відповідності до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, Хмельницький апеляційний суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задовольнити частково.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 27 липня 2021 року змінити, виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення. 
Повне судове рішення складено 24 вересня 2021 року.

 
Судді А.В. Купельський 

 
Т.О. Янчук

 
О.І. Ярмолюк