ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"18" серпня 2021 р.           Справа№ 910/8797/16
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мартюк  А.І.
суддів:            Зубець  Л.П. 
          Алданової  С.О. 
 
при секретарі          Гуцал О.В.
за участю представників зазначених в протоколі від 18.08.2021р.

розглянувши у відкритому судовому 
засіданні апеляційні 
скарги Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерства інфраструктури України 
на рішення          Господарського суду міста Києва від 17.03.2021р.
у справі          №910/8797/16 (суддя Чебикіна С.О.)
позовом          Міністерства інфраструктури України 
до                     1. Державного територіально- галузевого об`єднання 
                    "Південно-Західна залізниця" 
                    2. Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. 
                    (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) 
про                    визнання недійсними пунктів договору в частині позовних 
                    вимог про визнання недійсним з моменту укладення п. 13.2 ст. 13                                         договору підряду на виконання  будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415                               від 14.11.2004 року, 

ВСТАНОВИВ:

Міністерство інфраструктури України звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Акціонерного товариства Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) про визнання недійсними з моменту укладення пунктів 13.1 та 13.2 статті 13 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004.
Предметом позову є вимоги позивача про визнання недійсним з моменту укладання п. 13.2 ст. 13 договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 року, з тих підстав, що сторони не погодили умови, викладені у спірному пункті договору підряду, а саме - питання про арбітражну установу та про право, яке буде застосоване нею при вирішенні можливого спору між сторонами щодо договору, оскільки між текстами договору, що існують українською та англійською мовами, наявні розбіжності у зв`язку з чим зроблено посилання на неіснуючий орган міжнародного арбітражу. Також, даний пункт договору суперечить ч.2 ст. 12 ГПК України (в редакції чинній станом на дату укладення договору) оскільки даний договір був укладений на задоволення державних потреб і тому спори з приводу даного договору не можуть передаватися сторонами на вирішення третейського суду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 припинено провадження у справі в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення п. 13.2 ст. 13 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004, в іншій частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладення п. 13.1 ст. 13 договору підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 відмовлено.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 23.07.2020 року рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 щодо припинення провадження у справі №910/8797/16 в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладання п. 13.2 ст. 13 договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 скасовано, справу №910/8797/16 в частині позовних вимог про визнання недійсним з моменту укладання п. 13.2 ст. 13 договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 передано на розгляд суду першої інстанції. В іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2017 у справі №910/8797/16 залишено без змін.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16 в позові відмовлено повністю.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16 та прийняти нове рішення по справі про задоволення позовних вимог про визнання недійсним п.13.12 Договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 року, укладеному між Державним територіально- галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" та Акціонерним товариством Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.). Також, Державне територіально-галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" просить поновити строк на апеляційне оскарження рішення.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2021 року, апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Зубець Л.П., Алданова С.О.
Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням, Міністерство інфраструктури України звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16 скасувати та ухвалити нове рішення у справі, яким позовні вимоги Міністерства інфраструктури України про визнання недійсним п.13.12 ст. 13 Договору підряду на виконання будівельних робіт №ПЗ/ДН-6-0415 від 14.11.2004 року, укладеному між Державним територіально- галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" та Акціонерним товариством Догуш Іншаат ве Тіджарет А.Ш. (Dogus Insaat ve Ticaret A.S.) задовольнити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також невірно застосовано норми процесуального та матеріального права, що призвело до прийняття невірного рішення.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.04.2021 року, апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України  передано на розгляд колегії суддів у складі: Мартюк А.І. - головуюча суддя; судді - Зубець Л.П., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 року апеляційну скаргу Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від  17.03.2021 у справі №910/8797/16 - залишено без руху. Державному територіально-галузевому об`єднанню "Південно-Західна залізниця" було надано строк 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху для усунення недоліків шляхом надання до Північного апеляційного господарського суду докази сплати судового збору в сумі розмірі 2 067,00 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Міністерства інфраструктури України на рішення Господарського суду міста Києва від  17.03.2021 у справі №910/8797/16. Розгляд справи призначено на 26.05.2021 року.
06.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшла заява про усунення недоліків, а саме докази сплати судового збору. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.05.2021 року задоволено клопотання про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16 та поновлено Державному територіально-галузевому об`єднанню "Південно-Західна залізниця" зазначений строк. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" на рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16. Об`єднано апеляційні скарги Державного територіально-галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерства інфраструктури України в одне провадження. Розгляд справи призначено на 26.05.2021 року. Зупинено дію рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16.  
18.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на апеляційну скаргу Міністерства інфраструктури України, в якому останній зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з дотриманням норм чинного законодавства, тому просить суд апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 у справі №910/8797/16 без змін.
19.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на апеляційну скаргу. 
24.05.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.05.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні до 02.06.2021 року.
02.06.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшли пояснення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.06.2021 року оголошено перерву у судовому засіданні до 07.07.2021 року
02.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 2 надійшли додаткові пояснення у справі №910/8797/16.
07.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшла заява про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги та пояснення по справі.
07.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшли пояснення по справі №910/8797/16 та клопотання про відкладення розгляду справи.
07.07.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшло клопотання про розподіл судових витрат.
Також, в судовому засіданні 07.07.2021 присутні представники подали спільне клопотання про продовження строку розгляду справи, з цього приводу суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.07.2021 року продовжено строк розгляду апеляційних скарг та оголошено перерву у судовому засіданні по справі №910/8797/16 до 18.08.2021р.
18.08.2021 р. через управління автоматизованого документообігу суду та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від представника відповідача 1 надійшли письмові пояснення по справі №910/8797/16.
Представники позивача та відповідача-1 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, підтримали доводи викладені в апеляційних скаргах, просили суд їх задовольнити, скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.03.2021 року у справі №910/8797/16 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Представник відповідача-2 у поясненнях, наданих у судовому засіданні, проти доводів апеляційних скаргах заперечував, просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційні скарги без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Розглянувши доводи апеляційних скарг, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія встановила наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено апеляційною інстанцією, 14.11.2004 р. між Державним територіально-галузевим об`єднанням "Південно-Західна залізниця" (замовник) та Акціонерним товариством "Dogus Insaat ve Ticaret A.S." (генеральний підрядник) був укладений договір підряду на виконання будівельних робіт № ПЗ/ДН-6-0415 (надалі - договір підряду), відповідно до якого відповідач-2 зобов`язався виконати роботи з будівництва залізнично-автомобільного мостового переходу через р. Дніпро в м. Києві з 13 по 17 прогони включно, а замовник, в свою чергу, зобов`язаний надати Акціонерному товариству "Dogus Insaat ve Ticaret A.S." обсяг робіт, передати затверджену проектно-кошторисну документацію, прийняти та оплатити виконані роботи.
У пунктах 2.1 та 2.2 договору підряду сторони погодили строк початку робіт - листопад 2004 р., а строк завершення робіт - листопад 2006 р. За умови, якщо обсяг робіт та належним чином затверджена проектно-кошторисна документація були надані замовником своєчасно, у строки, що встановлені положеннями цього договору. У разі прострочення замовника щодо виконання його зобов`язань за цим договором, строк завершення робіт може бути подовжений генеральним підрядником на його власний розсуд на той самий строк, на який замовник прострочив виконання своїх зобов`язань.
У відповідності до пункту 3.1 договору підряду ціна предмету договору приблизно складає 100 000 000,00 доларів США і визначається згідно із договірною ціною (додаток 2 до цього договору).
Пунктом 13.1. договору передбачено, що всі спори, що виникають у зв`язку з даним договором, підлягають розв`язанню шляхом переговорів.
Пунктом 13.2. договору між сторонами погоджено, що спори, які не вирішені шляхом переговорів, підлягають вирішенню в Міжнародному арбітражному суді м. Цюріх Швейцарія у відповідності з його регламентом.
Згідно з приписами ч. 2 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України (в редакції, чинній на час розгляду справи) спір, що виник при укладанні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб, не може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду.
Відповідно до пункту 3 статті 215 Цивільного кодексу України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 1 Закону України "Про третейські суди" до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.
Третейський суд - це недержавний незалежний орган, що утворюється за угодою або відповідним рішенням заінтересованих фізичних та/або юридичних осіб у порядку, встановленому Законом України "Про третейські суди", для вирішення спорів, що виникають із цивільних та господарських правовідносин. Третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом (ст. 2 Закону України "Про третейські суди").
Згідно зі статтею 5 Закону України "Про третейські суди" юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської   угоди, яка   відповідає вимогам цього Закону.
Відповідно до статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв`язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.
Можливість передачі державою на розгляд третейських судів спорів сторін у сфері цивільних і господарських правовідносин визнана зарубіжною практикою, заснованою, в тому числі, на міжнародному праві. Загальні засади арбітражного розгляду цих спорів визначені Європейською конвенцією про зовнішньоторговельний арбітраж від 21 квітня 1961 року та рекомендовані державам Арбітражним регламентом Комісії ООН з права міжнародної торгівлі (ЮНСІТРАЛ) від 15 червня 1976 року. Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору (Рішення у справі "Девір проти Бельгії" від 27 лютого 1980 року).
Рішенням Конституційного Суду України від 10 січня 2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2, статті 3, пункту 9 статті 4 та розділу VIII "Третейське самоврядування" Закону України "Про третейські суди" (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків, встановлених законом (стаття 17 ЦПК України, стаття 12 ГПК України, стаття 6 Закону України "Про третейські суди"), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (частина п`ята статті 55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (частина друга статті 22, стаття 64 Конституції України).
Одним зі способів реалізації права кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права та свободи від порушень і протиправних посягань у сфері цивільних і господарських правовідносин є звернення до третейського суду.
В ч. 1 ст. 8 Закону України "Про судоустрій і статус судів" передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
Пунктом 4.2.3 постанови пленуму Вищого господарського суду України від "Про деякі питання практики застосування Господарського процесуального кодексу України судами першої інстанції" від 26.12.2011 № 18 роз`яснено, що господарському суду слід мати на увазі, що третейська угода про передання спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.
Отже, з урахуванням наведеного, право на звернення до суду за захистом своїх прав передбачене Конституцією України не може бути заперечене, а розгляд спору в третейському суді є правом сторін (в даному випадку правом сторін договору, а саме відповідача-1 та відповідача-2) та реалізується шляхом взаємного погодження вказаного питання між сторонами.        
Таким чином, вказаний пункт 13.2. договору не створює для позивача у справі жодних прав і обов`язків та не порушує його законних інтересів.
Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Як способи захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
У ч. 2 ст. 16 ЦК України визначені способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;  9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (аналогічні висновки викладені в п. 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.10.2019 у справі № 923/876/16, а також у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340).
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Оскільки, правовою підставою для звернення до господарського суду є захист порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, право на позов у особи виникає після порушення відповідачем її права та захисту підлягає порушене право.
Крім того, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
У розумінні приписів ст. 15, ст. 16 Цивільного кодексу України, ст. 20 Господарського кодексу України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Реалізація цивільно-правового захисту відбувається шляхом усунення порушень цивільного права чи інтересу, покладення виконання обов`язку по відновленню порушеного права на порушника.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, позивачем жодним чином не обґрунтовано, яким чином оспорюваний п.13.2. договору порушує його права або законні інтереси та яким чином у випадку задоволення даного позову та визнання його судом недійсним відновиться його порушене право чи законний інтерес, з урахуванням того, що спірний пункт (третейське застереження) не створює для позивача жодних прав та обов`язків.
Щодо клопотання позивача про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, колегія суддів дійшла про відмову в задоволенні даного клопотання, оскільки в задоволенні апеляційної скарги Міністерству інфраструктури України відмовлено, на підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст.13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у ч.1 ст. 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок (тягар) доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Обов`язок доказування тих або інших обставин справи визначається предметом спору.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції, серед іншого, враховує, що у відповідності до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
Відповідно до п. 58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (Заява № 4909/04) від 10.02.2010 р. у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Таким чином, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуване рішення прийнято місцевим господарським судом з порушенням норм матеріального права, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення місцевого господарського суду у справі відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам та матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Державне територіально - галузеве об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерство інфраструктури України.
Керуючись ст. ст. 129, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Державного територіально - галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерства інфраструктури України залишити без задоволення, а рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 р. у справі № 910/8797/16 - без змін.
2. Поновити дію рішення Господарського суду м. Києва від 17.03.2021 р. у справі № 910/8797/16.
3. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на Державне територіально - галузевого об`єднання "Південно-Західна залізниця" та Міністерство інфраструктури України. 
4. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. 287, 288 Господарського процесуального кодексу України. 
Повний текст постанови складено та підписано 21.09.2021р., в зв`язку з виходом колегії суддів Мартюк А.І., Алданової С.О та Зубець Л.П. з відпустки. 

Головуючий суддя                                                            А.І. Мартюк 

Судді                                                                                Л.П. Зубець

                                                                                С.О. Алданова