ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1216/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №694/162/21 Категорія: 304090000  	Сакун Д. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 липня 2021 року м. Черкаси

Колегія суддів Черкаського апеляційного суду у складі суддів: 

Гончар Н.І., Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.  

учасники справи: 
позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»;
відповідач –  ОСОБА_1 ; 
особа, що подала апеляційну скаргу – акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»; 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и л а :

В лютому 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості.
Свої вимоги обґрунтовували тим, що  ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 05 травня 2008 року.
Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана анкета - заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Позивач свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором, станом на 13 грудня 2020 року відповідач має заборгованість в сумі – 47755,36 грн., що складається з 38699,23 грн. – заборгованість за тілом кредиту; в т.ч.: 0 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 38699,23 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 9056,13 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нараховано комісії.
Просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 47755,36 грн. 
Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь Банку заборгованість за простроченим тілом кредитуу розмірі 38699,23 грн. Вирішено питання судових витрат.
Частково задовольняючи позовні вимоги Банку суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до наданого розрахунку позивачем, відповідачем витрачалися кредитні кошти та здійснювалося часткове їх погашення, проте станом на 13 грудня 2020 року існує заборгованість за простроченим тілом кредиту у розмірі 38699,23грн.
Оскільки зобов`язання щодо повернення отриманої суми позики відповідачем не виконані, отже вказана сума підлягає стягненню з останньої. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками, суд першої інстанції  в своєму рішенні зазначив, що банком не доведено можливості застосування положень Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, на які вказує позивач, до правовідносин сторін у справі, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами розрахована за відсотковими ставками не погодженими з позичальником, оскільки банком її нараховано за відсотковими ставками, які є рівними або більшими, ніж та, яку письмово погодив позичальник в підписаній довідці про умови кредитування, а суд позбавлений можливості здійснити перерахунок. 
Не погоджуючись з рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та просив заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року скасувати в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити вимоги банку у цій частині. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник посилався на те, що в анкеті-заяві позичальника зазначена базова відсоткова ставка 3.0 % на місяць.
Сторонами при укладанні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій які склалися на кредитному ринку.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, а тому місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Крім того, апелянт зазначає, що місцевий суд оскарженим рішенням призводить до нехтування принципами платності кредитного договору та наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг. 
Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Статтею 351 ЦПК України встановлено, що судами апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд в межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 05 травня 2008 року ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 05 травня 2008 року.
У заяві зазначено, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Відповідно до рахунку заборгованості, наданого банком, заборгованість за кредитом відповідача станом на 13.12.2020 року становить 47755,36 гривень, яка складається з наступного: 38699,23 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 38699,23 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками; 9056,13 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн. – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦПК України; 0 грн. – нарахована пеня; 0 грн. – нарахована комісія. 
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитом. 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину спірного договору , а також на заяву та довідку про умови кредитування.
В тексті заяви встановлено, що базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору становить 3 % на місяць із розрахунку 360 днів у році. 
Довідка про умови кредитування підписана відповідачкою і заперечень щодо її підписання останньою не надано.
Довідка визначає, зокрема, ставка процентів за користування кредитом 3 % в місяць (а.с. 18).
Відповідно до вимог цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; в чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. 
Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. 
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач – є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач – для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків. 
Зі змісту частини другої, третьої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
У наданих в матеріали справи заяві та довідці, які підписані відповідачкою процентна ставка погоджена з останньою 3 % на місяць, тобто 36 % річних. Однак у розрахунку заборгованості банк нараховував проценти, починаючи з 01 липня 2019 року за ставкою 3,6% в місяць, з 15 серпня 2019 року за ставкою 3,5% в місяць, з серпня 2020 року за ставкою 3,4% в місяць, що свідчить про неправомірні дії банку щодо підвищення процентної ставки, оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.
Також банком застосовувалась процентна ставка при порушенні умов кредитування 7,20 %, 7,00 %, 3,50 %, 3, 40% на місяць; а також процентна ставка на прострочений кредит як 86,40 %, 84,00 % 42 % , 40,80 % річних.
Підтвердження узгодження з відповідачем таких відсоткових ставок банк не надав. 
Посилання банку як на правомірність своїх дій щодо підвищення розміру процентної ставки на Умови та правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.
Умови і правила надання банківських послуг ПАВТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником. 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити що на час укладання відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується до тих умов, з якими він безпосередньо ознайомлений.
Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за підвищеною ставкою.
Отже, суд апеляційної інстанції не бере до уваги надані позивачем Умови та Правила, а тому вважає, що проценти підлягають стягненню за процентною ставкою 36 % річних, яка узгоджена із відповідачем.
Враховуючи, що заборгованість нарахована банком за значний період часу, а саме з моменту видачі кредитної карти та до 13.12.2020, тіло кредиту відповідно до виписки по рахунку та розрахунку заборгованості за весь період змінювалось, банк не надав розрахунок заборгованості по відсоткам за узгодженою з відповідачем ставкою (3 % на місяць, 36 % на рік), колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
В зв`язку з відсутністю спеціального програмного забезпечення, за допомогою якого банк нараховував суму заборгованості, колегія суддів також погоджується з висновком суду про неможливість проведення самостійного розрахунку заборгованості виходячи із ставки, яка зазначена в довідці про умови кредитування в розмірі 3% на місяць.
Доказування наявності між сторонами у справі кредитних правовідносин, умови таких правовідносин, факт їх порушення позичальником, а також розмір, складові заборгованості, в тому числі і за відсотками за користування кредитом, період їх існування і нарахування, тощо (підстави і предмет позову), є обов`язком саме позивача у справі.
У частині 2 ст. 13 ЦПК України, яка регламентує диспозитивність цивільного судочинства, визначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 7ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави.
Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини.
Однак, банк доказів щодо наявності підстав для нарахування заборгованості за відсотками, що перевищують 36% річних (3% на місяць), не надав, власних розрахунків заборгованості за відсотками в розмірі, що узгоджений з позичальником, не навів.
Інші доводи наведені в обгрунтування апеляційної скарги суттєвими не являються та не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджені матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.
Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 09 квітня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді