КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 757/64631/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8643/2021
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
31 серпня 2021 року                                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка В.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кощеєва Віталія Михайловича в інтересах ОСОБА_1  на рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року у складі судді Остапчук Т.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 доДержавного бюро розслідування, Головного управління державної казначейської служби України у місті Києві, слідчого третього слідчого відділу другого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату Державного бюро розслідувань Тертишного Анатолія Сергійовича про стягнення 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди,-
 
                                                      В С Т А Н О В И В :
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення 3 % річних, інфляційних та моральної шкоди, завданої  незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади. 
 
Позов обґрунтовано тим, 12 жовтня 2018 року старшим слідчими в ОВС 5 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України проведено обшук за місцем тимчасового проживання ОСОБА_1 .
 
Під час обшуку у позивача були вилучені грошові кошти у національній валюті на суму 370 000 грн та в доларах США на суму 20 600 дол. США
 
Вилучені грошові кошти не було повернуто, арешт на них не накладався.
 
Позивачем в рамках КПК України була складена скарга на дії слідчих органів за результатами розгляду якої 12 березня 2019 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/51056/18-к винесено ухвалу, якою частково задоволено вимоги позивача та зобов`язано слідчого повернути раніше вилучені грошові кошти. Згодом кримінальне провадження, в рамках якого проводився обшук у позивача, було передано за підслідністю до Державного бюро розслідувань, а саме слідчому третього слідчого відділу другого управління організації досудових розслідувань Центрального апарату Державного бюро розслідувань Тертишному A.C.
 
Позивач неодноразово звертався до слідчого Тертишного A.C. з вимогами виконання рішення суду щодо повернення грошових коштів, проте отримував лише відмови.
 
У зв`язку з відмовою виконувати  рішення суду без пояснення поважності причин, Державне бюро розслідувань порушує право власності позивача і додатково спричиняє моральну шкоду, розмір якої позивачем розраховано  за період часу з 13.10.2018 року (дата проведення обшуку та вилучення грошових коштів) по день подачі позову , що складає 13 місяців. З моменту проведення обшуку  знаходиться у невпевненості, під час обшуку у нього забрали всі кошти,  а він  тривалих хвилювань та переживань  не здатен  займатися звичними справами. Моральна шкода полягає у перенесенні протягом тривалого часу  нервових потрясінь та страждань.
 
Таким чином, просив стягнути з слідчого Тертишного А.С. моральну шкоду в розмірі 54 249 грн, стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу 3% річних в розмірі 8 119 грн 73 коп., інфляційні втрати у сумі 6 290 грн, що нараховані на утримувані грошові у валюті-гривня України,  стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу 3% річних в розмірі 10830 грн 40 коп, що нараховані на утримувані грошові у валюті-долар США. 
 
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
 
В апеляційній скарзі адвокат Кощеєв В.М. в інтересах ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що районним судом не враховано судової практики Європейського суду з прав людини, що призвело до поверхневого розгляду справи, не взято до уваги той факт, що гроші, які були вилучені під час обшуку, повернено скаржнику тільки після пред`явлення позову 12.12.2019 року.
 
Вказано, що  ОСОБА_1 був позбавлений власних заощаджень з 12.10.2018 року по 12.12.2019 року - більше року, що є порушенням не тільки Конституції України, але й ст. 1 Протоколу №І Конвенції про «захист прав людини і основоположних свобод.  Вказаний строк перевищив один рік. При ньому скаржник був відсторонений від роботи, що унеможливило його нормальне та звичне існування. 
 
Також зазначено, що судом першої інстанції  не з`ясовано обставини виникнення грошового зобов`язання та не надано оцінки тому факту, що 12.03.2019 року Печерським районним судом м. Києва у справі № 757/51056/18-к винесено ухвалу, якою було зобов`язано слідчі органи повернути раніше вилучені грошові кошти, відповідно виникло грошове зобов`язання, у вигляді 3% річних та інфляційних втрат. Інфляційні втрати у розумінні цієї справи є саме прямою шкодою, що завдана скаржнику внаслідок тривалого утримання у себе грошових коштів поза волею власника.
 
Крім того,  судом не взято до уваги, що слідчі дії відносно скаржника здійснювалися в межах кримінального провадження за ст. 111 КК України - державна зрада, при цьому позивач був службовцем Служби Безпеки України і вчинення  відносно нього  слідчих дій у кримінальному провадженні  негативно вплинуло на  його кар`єру, репутацію, психологічний стан.
 
 В доповненнях до апеляційної скарги ОСОБА_1 вважає, що зазначене судове рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, при неповному з`ясуванні обставин справи та без належної оцінки наявних доказів, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.
 
Вказано, що районний суд не повідомивши позивача належним чином про день та час судового засідання, та не провівши судове засідання в режимі відеоконференції з представником позивача, позбавив сторону позивача надати суду відповідні докази та обґрунтувати вимог позову.
 
Зазначено, що суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог не врахував, що вилучені 12 жовтня 2018 року під час обшуку грошові кошти є не лише особистою власністю позивача, а є і власністю членів його родини  та призначалися для вирішення ряду побутових питань та лікування. 
 
Окрім того, відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди, суд не взяв до уваги що діями з незаконного утримання та неповернення протягом тривалого часу особистих грошових коштів скаржнику спричинено нервові потрясіння. Вилученням та утриманням грошових коштів було фактично знищено фінансову основу існування та життєдіяльності його родини.
 
В судове засідання  позивач та його представник, а також представник Головного Управління  ДКС України у м. Києві не з`явилися. Про дату розгляду справи повідомлені  належно. Будь-яких клопотань  на адресу суду апеляційної інстанції не направляли.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність осіб, які не з`явилися в судове засідання.
 
Колегія суддів, заслухавши представника Державного бюро розслідувань, який просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення районного суду залишити без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, враховуючи таке.
 
Як убачається з матеріалів справи, 25.01.2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 28, ч.1 ст.111 КК України, кримінальному провадженню присвоєно № 22018080000000011 й по 16.01.2019 року досудове розслідування у даному провадженні здійснювалося Головним слідчим управлінням Служби безпеки України.
 
Встановлено, 12.10.2018 року під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, старшим слідчим ГСУ СБУ за місцем проживання  ОСОБА_1 було вилучено грошові кошти в сумі 370 000 грн та  20600 дол. США. 
 
Відповідно до справи, у подальшому, кримінальне провадження було передано до ДБР й 08.04.2019 року вилучені кошти визнано речовими доказами у справі.
 
Встановлено, що 16.07.2019року  указані кошти  передано на  зберігання до АТ «Укрексімбанк» шляхом їх перерахування на депозитні рахунки ДБР.
 
Також встановлено, що ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.03.2019 року у справі за скаргою адвоката Рембіцького В.Ю. в інтересах ОСОБА_1   на бездіяльність Головного слідчого управління СБ України зобов`язано  слідчого Головного слідчого управління СБ України у кримінальному провадженні № 22018080000000011 повернути ОСОБА_1 майно, яке вилучено під час обшуку 12.10.2018року за місцем його проживання.
 
Ухвалою того ж суду від 23.08.2019 року виправлено описку в резолютивній частині ухвали та після слів: «Зобов`язати слідчого Головного слідчого управління СБ України» доповнено комою та словами: «іншу уповноважену особу».
 
Зазначене свідчить про те, що позивачем у судовому порядку не оскаржувалися  дії  ДБР  під час  кримінального провадження № 22018080000000011.
 
Встановлено, що 15.10.2019 року ухвали районного суду надійшли на адресу ДБР для виконання й 12.12.2019 року грошові кошти було повернуто ОСОБА_1 .
  
Згідно вимог ч.3 ст.169 КПК слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.
 
Отже, положеннями зазначеної норми права встановлено обов`язок на вчинення слідчим необхідних дій щодо повернення майна після отримання  судового рішення  про таке, без граничного терміну його виконання.
 
Згідно п.72 Інструкції « Про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей, іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду» у новій редакції, затвердженої наказом Генеральної прокуратури України від 27.08.2010року № 51/401/546/471/23/25, за наявності  вироку (ухвали) суду, що набрали законної сили, постанови, за якими вилучені цінності, валюта та інше майно, перелічене в п.27 Інструкції, підлягає поверненню, повертаються  власникові або за його довіреністю іншій особі протягом шести місяців з дня оголошення власникові про прийняте рішення.
 
Встановлено, що з урахуванням особливостей та порядку повернення вилучених під час кримінального провадження грошових коштів, що знаходилися на рахунках у банку, вилучене майно  посадовими особами ДБР було повернуто позивачу.
 
Отже, ухвала районного суду була виконана в межах передбаченого нормативним документом строку, а ця обставина виключає будь-які висновки щодо неправомірності  дій слідчого органу, пов`язаних з поверненням коштів, визнаних речовими доказами у кримінальному провадженні.
 
Доводи апеляційної скарги про можливість застосування до виниклих правовідносин вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення 3% річних, інфляційних втрат від суми вилучених у кримінальному провадженні й визнаних речовими доказами грошових коштів, колегія суддів визнає  безпідставними.
   
Положення ч.2 ст.625 ЦК України, якими  передбачено відповідальність за невиконання грошового зобов`язання, на правовідносини, пов`язані з поверненням грошових коштів,  визнаних речовими доказами в порядку кримінального судочинства,  не поширюються, а  порушення прав позивача, пов`язаних з  поверненням вилучених коштів, не встановлено.
 
За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими  твердження апеляційної скарги про наявність у справі правових підстав до застосування вимог ч.2 ст.625 ЦК України й  стягнення з державного бюджету на користь  ОСОБА_1   визначених ним у цій частині  позову коштів.
   
Відповідальність за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.
 
Згідно статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
 
Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
 
При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.
 
 Відповідно до правового висновку Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
 
Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
 
Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.
 
Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 4. Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.
 
Відповідно до справи, щодо   позивача  кримінальна справа  не порушувалася, він не визнавався підозрюваним, обвинуваченим й  кошти за місцем його проживання  вилучено  посадовими особами іншого слідчого органу, а не  ДБР. 
 
ОСОБА_1 не доведено незаконність дій та бездіяльність посадових   осіб ДБР, протиправність їх рішень, а також наявність причинного зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та шкодою, про яку  ОСОБА_1 указує, проте  не зазначає, у чому вона полягає та завдана відповідачем  внаслідок дій у розумінні положень  ст.ст.1173,1174 ЦК України та Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Винними дії чи бездіяльність посадових осіб ДБР під час кримінального провадження № 22018080000000011 щодо ОСОБА_1 в установленому законом порядку, не визнавалися.
 
Окрім цього, згаданим Законом  не передбачено заявлення вимог про відшкодування моральної шкоди до посадової особи, яка вчиняла передбачені положеннями КПК України процесуальні дії під час кримінального провадження.
  
Колегія суддів визнає неспроможними й твердження ОСОБА_1 про порушення його процесуальних прав та законних інтересів у зв`язку з неповідомленням  про дату розгляду справи та не проведення районним судом судового засідання по справі  в режимі відеоконференції, оскільки як убачається з матеріалів справи, заява представника ОСОБА_1 - адвоката Кощеєва В.М про проведення судового засідання у справі в режимі відеоконференції,  відправлена ним поштою 10.03.2021 року,  надійшла на адресу суду першої інстанції 19.03.2021року, тобто після ухвалення судом рішення за результатами розгляду справи. 
 
Окрім цього,  у  зазначеній заяві  міститься  інформація про обізнаність позивача та його представника про призначення справи районним судом до розгляду  на 11год. 45хв. 16.03.2021року (а.с.38 т.2).
 
Враховуючи зазначене, судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України правильно досліджені і оцінені обставини по справі, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги цього висновку не спростували, то відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу адвоката Кощеєва Віталія Михайловича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 16 березня 2021 року залишити без змін.
                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                                               
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено  09 вересня 2021  року.

Суддя-доповідач: 

 
Судді: