Дата документу 06.08.2021 Справа № 315/1906/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 315/1906/20 Головуючий у 1-й інстанції: Окладнікова О.І.
 
Провадження № 22-ц/807/1927/21         Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2021 року                                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.

розглянувши у порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в розмірі 17123,72 грн. за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 13.07.2015 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 13.07.2015 року. Відповідач отримав кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту було збільшено. Відповідач порушив зобов`язання: кредит не повертає, заборгованість станом на 26.10.2020 року склала 17 123,72 грн., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту – 11 445,67 грн., заборгованість за простроченими відсотками – 4 101,85 грн., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит – 1 576,20 грн. Внаслідок чого банк просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість в сумі 17 123,72 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 2102,00 грн.
Заочним рішенням Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 13.07.2015 року в сумі 4 934,35 грн., а також в рахунок відшкодування сплаченого судового збору 605,71 грн., а всього 5540 грн. 06 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог і в цій частині ухвалити нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказано, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту. Згідно виписки про рух коштів відповідач активно користувався кредитним лімітом. Виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, у якому відображено як надана в кредит сума, так і всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції). Встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні всієї заборгованості по тілу кредиту в цілому та нарахованих відсотків. Просив скасувати рішення в частині, у якій було відмовлено в задоволенні позову, та вимоги банку задовольнити в повному обсязі. 

Відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу не надійшло, хоча апеляційна скарга отримана відповідачем ОСОБА_1 20.04.2021р. Проте в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням ст. 369 цього Кодексу.
Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зі змісту статті 274 ч. 1 п.1 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, до яких відповідно до приписів п. 2 ч. 6 статті 19 ЦПК України віднесені справи з ціною позову, що не перевищує 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що в позовній заяві банк вказував, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 13.07.2015р. відповідач отримав кредит. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві від 13.07.2015р. (а.с. 14).

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 26.10.2020 року становить 17123,72 грн. та складається із заборгованості за тілом кредиту – 11445,67 грн., заборгованості за простроченими відсотками – 4101,85 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 – 1576, 20 грн.
До кредитного договору банком додано копію анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка підписана сторонами, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку та копію паспорту споживчого кредиту.

Оцінивши вказані документи, суд дійшов наступного.

Як вбачається із вищевказаної анкети-заяви, остання містить фактично анкетні дані ОСОБА_1 , підпис позичальника та датована 03.07.2015 року (а.с. 14). У зазначеній Анкеті-заяві не зазначено обраний відповідачем вид кредитної картки, а також не вказано суму кредитного ліміту, не визначено процентної ставки по кредиту, комісії, а також розмір пені і штрафу.
Так, у вказаній Анкеті-заяві зазначено, що підписант згоден з тим, що дана заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між клієнтом і банком договір про надання банківських послуг.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, банк просив, крім тіла, в тому числі, стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за нарахованими відсотками та відсотками на прострочений кредит, які нараховані згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами.

Але суд вказував, що в цій анкеті-заяві відсутні істотні умови, притаманні кредитному
договору, зокрема, щодо кредитного ліміту, відсоткової ставки за користування кредитними коштами та простроченими коштами.

Оцінюючи Витяги з Тарифів та Умов і правил надання банківських послуг, суд не визнав їх невід`ємними частинами договору, оформленого у вигляді анкети-заяви, як такі, що не підписані відповідачем як клієнтом банку.

При цьому, суд вказував, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, на що звернуто увагу судів у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15), і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів, пені та штрафів за користування кредитними коштами.
А тому суд вважав, що відповідач повинен повернути лише фактично використані кошти, з яких вирахував сплачені ним суми.

Судом враховано, що відповідно до довідки, наданої позивачем, відповідачу були надані дві кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття – 07.04.2018 року, термін дії – 10/21; № НОМЕР_2 , дата відкриття – 12.01.2019 року, термін дії – 11/22.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку видно, що
відповідачем було отримано кредитних коштів на суму 30 495,60 грн., а внесено на погашення заборгованості за кредитом – 25 561,25 грн., як правильно обрахував суд першої інстанції.
Зважаючи на вказані обставини та посилаючись на правовий висновок у постанові ВП ВС від 03.07.2019р. (провадження № 14-131цс19), суд задовольнив лише вимоги позивача щодо стягнення фактично отриманих та не повернутих коштів в розмірі 4 934,35 грн.
В скарзі банк зазначає, що такий перерахунок зроблений судом безпідставно, оскільки необґрунтовано визнано, що між сторонами відсутній договір приєднання, складовими якого є Умови та правила надання банківських послуг та тарифи Приватбанку. Також суд надав неправильну правову оцінку паспорту споживчого кредитування, в якому чітко визначені істотні умови кредитного договору. Вказує, що дії відповідача з користування кредитними коштами та погашення частини заборгованості свідчать про визнання ним заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування, визначеними вище вказаними документами. Тому вважає необґрунтованими висновки суду щодо зменшення суми тіла кредиту та щодо відмови у стягненні відсотків.

Дослідивши вказані доводи скарги, колегія визнає їх неспроможними і повністю погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до вимог ст.. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі; кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
З огляду на вказані норми суд правильно визнав, що для кредитного договору тільки підписані сторонами умови договору вважаються узгодженими між ними. А тому вірно відкинув як складові договору Умови та правила надання банківських послуг і Тарифи, які відповідач не підписував.
Отже, оскільки у анкеті-заяві не мається узгоджених умов щодо відсотків, то суд дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач має повернути лише отримані у кредит кошти, визначивши заборгованість шляхом арифметичних дій з відрахування від отриманої ним суми сплачених на погашення кредиту коштів.

Щодо паспорту споживчого кредитування, який був підписаний відповідачем, то зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту (а.с.15-16).

На користь вказаному також свідчить те, що цей паспорт споживчого кредиту містить інформацію щодо типу кредитного продукту як картка "Універсальна", так і "Універсальна Голд", за якими вказані різні умови. У ньому зазначено, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів, тощо.
Також у третьому розділі паспорту визначено максимальну суму ліміту на кредитній картці до 50 000,00 грн./до 75 000,00 грн., однак відсутні дані щодо фактичного ліміту, встановленого на конкретній кредитній картці, що видається споживачу ОСОБА_1 .

У розділі 4 вказаного паспорту зазначено, що реальна річна процентна ставка обчисле-
на на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит.
Окрім того, у цьому паспорті міститься посилання на те, що інформація, зазначена у ньому, зберігає чинність та є актуальною лише до 22.04.2018р., в той час як позивач просить стягнути заборгованість, починаючи з 13.07.2015р. по 26.10.2020р. Тобто, період дії умов паспорту є значно меншим, ніж той, за який банк просить стягнути заборгованість.

До того ж, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами за несвоєчасне погашення кредиту та посилання на паспорт споживчого кредиту як складову договору.

Таким чином, паспорт споживчого кредитування становить собою попереднє ознайомлення з умовами кредитування, які можуть бути встановлені на різні види карток, але він не підмінює сам договір, у якому обрані споживачем умови мають бути закріплені як узгоджені, а договір підписаний сторонами.

За вказаних обставин, посилання в апеляційній скарзі на те, що істотні умови договору (процентну ставку за користування кредитними коштами) погоджено між сторонами у паспорті споживчого кредиту, колегія суддів вважає безпідставними. 

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" процентів за користування кредитом, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття боржником умов і тарифів кредитування, а тому з ОСОБА_1 підлягає до стягнення лише тіло кредиту, яке не було ним погашено.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 4934,35 грн.

Таким чином, колегія визнає апеляційну скаргу банку необґрунтованою, тому у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України вона підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишається апеляційний судом без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, підстав для зміни розподілу судових витрат, а також стягнення витрат банку, понесених на стадії апеляційного провадження, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Крилової Олени Леонідівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Гуляйпільського районного суду Запорізької області від 02 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення лише у випадку, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково

Постанова прийнята, складена та підписана 06 серпня 2021 року.

Головуючий:                                                                         Маловічко С.В.

Судді:                                                                                          Гончар М.С.

                        Подліянова Г.С.