Головуючий суду 1 інстанції - Шубочкіна Т.В.
Доповідач -Коновалова В.А.

Справа № 428/3115/21
Провадження № 22-ц/810/649/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

                                               ПОСТАНОВА
Іменем України

12 серпня 2021 року                                                                  м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря судового засідання: Залюшного О.Г.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , 
на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 червня 2021 року, ухвалене судом у складі судді Шубочкіної Т.В. в м. Сєвєродонецьк Луганської області,
за позовною заявою ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання виплатити в порядку спадкування недоотримані за життя страхові виплати,

в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання виплатити в порядку спадкування недоотримані за життя страхові виплати, в обґрунтування якої зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , який мав інвалідність 3 групи за профзахворюванням з 28 березня 1992 року безстроково, та за життя перебував на обліку і отримував страхові (регресні) виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч. З січня 2015 року ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, перебував на обліку в Охтирському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, де отримував щомісячно страхові виплати на підставі постанови Відділення ВД ФСНВ в м. Охтирка №1814/3712/3712/14. З 01 червня 2017 року припинено виплату щомісячних страхових виплат на підставі протоколу засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, які мешкають на території м. Охтирка №13 від 05 травня 2017 року.
При оформленні спадщини після смерті батька ОСОБА_2 Охтирською міською державною нотаріальною конторою у Сумській області направлялися запити до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області та до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Суміській області щодо інформації стосовно недоотриманих сум страхових виплат померлим, на що надано відповіді в яких зазначено, що заборгованість по щомісячним страховим виплатам перед ОСОБА_2 відсутня. 
Позивач вважає, що страхові виплати ОСОБА_2 були призначені пожиттєво, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до відділення Фонду.
ОСОБА_1 просила суд зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області виплатити їй в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , неотримані за життя щомісячні страхові виплати за період з червня 2017 року по день його смерті у розмірі 145768,92 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 червня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області про зобов`язання виплатити в порядку спадкування недоотримані за життя страхові виплати відмовлено.
Суд першої інстанції вважав, що обов`язок по нарахуванню та виплаті ОСОБА_2 щомісячних страхових сум з січня 2015 року перейшов від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, де потерпілий перебував на обліку до моменту своєї смерті. Тому усі обов`язки, що пов`язані із виплатою страхових сум, що належали ОСОБА_2 , але були недоотримані ним за життя, лежать на Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, де потерпілий перебував на обліку до моменту своєї смерті. Отже позов пред`явлено до неналежного відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 червня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 вказує на те, що в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, зазначено про те, що Листом Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області № 715/016-03-06 від 10 листопада 2020 року повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Охтирському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з січня 2015 року по травень 2017 року. Станом на 10 листопада 2020 року заборгованість по щомісячним страховим виплатам відсутня. Також листом Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області № 729/016-03-06 від 16 листопада 2020 року повідомлено, що з червня 2017 року на обліку в Охтирському відділенні не перебував.
В рішенні суду першої інстанції зазначено, що усі обов`язки, які пов`язані із виплатою страхових сум, що належали ОСОБА_2 , але були недоотримані ним за життя, лежать на Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, де потерпілий перебував на обліку до моменту своєї смерті. 
Тобто, суд першої інстанції при винесенні рішення зазначає, що ОСОБА_2 в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області перебував на обліку до моменту своєї смерті, при цьому дослідивши два письмових докази (Листа №715/016-03-06 від 10.11.2020 і №729/016-03-06 від 16.11.2020), в яких зазначено, що ОСОБА_2 перебував на обліку в Охтирському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області як внутрішньо переміщена особа, з січня 2015 року по травень 2017 року і з червня 2017 року на обліку в Охтирському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області ОСОБА_2 не перебував. В листі №729/016-03-06 від 16.11.2020 року також зазначено, що ОСОБА_2 перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч Луганської області. У цьому відділенні сформована його особова справа, де зберігаються оригінали документів, згідно яких призначались щомісячні страхові виплати.
Позивач вважає, що твердження Сєвєродонецького міського суду Луганської області про те, що її батько ОСОБА_2 , до моменту своєї смерті перебував на обліку в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області взагалі не відповідає дійсності, що підтверджується наданими позивачем доказами.
Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч (м. Хрустальний) Луганської області та УВД ФССУ у Луганській області не виносилось жодних рішень про припинення щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 , тобто страхові виплати потерпілому були призначені пожиттєво. З червня 2017 року до самої смерті ОСОБА_2 страхові виплати не отримував.
Оскільки батько позивача мав право на нарахування та виплату страхових виплат незалежно від звернення до відділення Фонду на підконтрольній Україні території, рішення про припинення йому таких виплат Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч (м. Хрустальний) Луганської області та УВД ФССУ у Луганській області не приймалося, позивач вважає, що спадкоємець першої черги за законом, відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в оскаржуваному рішенні зазначено, що позивач в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, розгляд справи просила проводити без її участі, однак це твердження суду першої інстанції не відповідає дійсності, оскільки в позовній заяві остання просила доручити Охтирському міськрайонному суду Сумської області забезпечити проведення відеоконференції з Сєвєродонецьким міським судом Луганської області по всім судовим засіданням у справі в приміщенні суду. Натомість, в ухвалі про відкриття провадження від 12 травня 2021 року було зазначено про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотання чи заяви про розгляд справи без участі позивача остання не подавала, тому в рішенні суду першої інстанції зазначені неправдиві дані.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Луганського апеляційного суду від 09 липня 2021 року Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі.
Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області отримало копію ухвали про відкриття провадження у справі та апеляційну скаргу 29 липня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області зазначив, що ОСОБА_2 , як внутрішньо переміщена особа, звертався за продовженням страхових виплат до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Охтирка Сумської області, де йому було проведено страхові виплати з 01 грудня 2014 року по 31 травня 2017 року та виплачено раніше нараховану, але не виплачену щомісячну страхову виплату за період з 01 травня 2014 року по 30 листопада 2014 року. Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Охтирка Сумської області № 1814/3712/3712/27 з 01 червня 2017 року виплати ОСОБА_2 було припинено згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО, а саме протоколом №13 засідання міської комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка від 05 травня 2017 року. Надалі із заявами про продовження щомісячних страхових виплат за місцем свого фактичного проживання (перебування) до робочих органів виконавчої дирекції Фонду, які розташовані на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, ОСОБА_2 не звертався, тому у відділенні не було підстав для подальшого нарахування та виплати сум страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01 червня 2017 року по день смерті. За життя спадкодавець не виявив волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної страхової виплати, а отже, страхові кошти за період з 01 червня 2017 року по день смерті йому не нараховувались та не можуть входити до складу спадщини ОСОБА_2 .
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження ОСОБА_1 отримала 31 липня 2021 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.
Позивач та його представник, які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримали.
Представник відповідача в судовому засіданні вважав, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, оскільки усі обов`язки, що пов`язані із виплатою страхових сум, які належали ОСОБА_2 , але були недоотримані ним за життя, лежать на Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, де він перебував на обліку до моменту своєї смерті.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV, який з 01 січня 2015 року діє у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ та має назву «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві.
Статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом соціального страхування від нещасних випадків дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Частиною першою статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них.
Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я (ч. 6 ст. 47 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати як призначаються, так і продовжуються на строк, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.
Судом встановлено, що  ОСОБА_2 перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч Луганської області з 01 квітня 2001 року, має страховий випадок профзахворювання, що отримано 28 березня 1992 року, встановлено сукупний розмір втрати професійної працездатності 60%, у тому числі 20% по трудовому каліцтву, 40 % по професійному захворюванню та 3 група інвалідності, безстроково, що підтверджується постановою фонду (а.с.18 зв), копією довідки про результати визначення ступеню втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у додаткових видах допомоги від 30 квітня 1992 року, та не заперечувалось відповідачем.
Отже страхові виплати потерпілому  ОСОБА_2 були призначені пожиттєво. 
Статтею 24 Конституції України встановлено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції.
На час виникнення спірних правовідносин ні воєнний, ні надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, запроваджено не було.
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
Згідно пункту 3 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначає Кабінет Міністрів України.
Визначення поняття внутрішньо переміщеної особи наведено у абзаці першому частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Як зазначено в статті 2 цього Закону, Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, повернення таких осіб до їх покинутого місця проживання в Україні та їх реінтеграції.
Жодним законом України не визначено такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 243/3505/16-ц (провадження № 14-271цс18), постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц (провадження № 61-34175св18) та у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц (провадження № 61-6270св18) зазначено про те, що, підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Відповідно до п. 2 розділу І Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, який був затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20 (в редакції, яка була чинною з грудня 2014 року по грудень 2018 року) особи, які тимчасово переміщені, мають право на призначення та/або продовження раніше призначених страхових виплат, страхових витрат на медичну та соціальну допомогу відповідно до Закону № 1105 безпосередньо в робочих органах виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - робочі органи виконавчої дирекції Фонду) за фактичним місцем проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, за формою, наведеною в додатку до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Згідно із п. 1, 3 розділу ІІ Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції, який був затверджений постановою правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 № 20  (в редакції, яка була чинною з грудня 2014 року по грудень 2018 року) страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за наявності необхідних документів, що підтверджують право особи, яка тимчасово переміщена, на ці виплати, відповідно до цього Порядку за місцем її фактичного проживання (перебування), що підтверджується довідкою про взяття на облік. Рішення про призначення (відмову у призначенні) страхових виплат оформляються постановою (у тому числі в разі призначення страхових виплат за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх виплат або обґрунтування відмови у виплатах із зазначенням причин відповідно до статей 36, 37 Закону № 1105. При цьому виплати проводяться лише на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що страхові виплати призначаються робочими органами виконавчої дирекції Фонду за фактичним місцем проживання особи, яка тимчасово переміщена, на строк дії довідки про взяття на облік, але не більше строку, на який особа має право на страхові виплати.
Згідно довідок про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції № 5920000432 від 22 грудня 2014 року та № 5920000774 від 30 вересня 2016 року, виданих Управлінням соціального захисту населення Охтирської міської ради Сумської області,  ОСОБА_2 , який проживав м. Красний Луч, Луганська область, перемістився з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в м. Охтирка з 10 листопада 2014 року.
Згідно листа Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області №729/016-03-06 від 16 листопада 2020 року ОСОБА_2 перебував на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч Луганської області, в якому сформована його особиста справа і зберігаються оригінали документів, згідно яких призначалися щомісячні страхові виплати. Потерпілий перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Охтирському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з січня 2015 року по травень 2017 року. З червня 2017 року на обліку в Охтирському відділенні не перебував. Щомісячні страхові виплати ОСОБА_2 в період з січня 2015 року по травень 2017 року нараховувались в повному обсязі та виплачувались своєчасно, заборгованість з виплати страхових коштів відсутня. Відсутність особової справи ОСОБА_2 в Охтирському відділенні унеможливлює розгляд заяви щодо нарахування та виплати страхових коштів. З метою отримання інформації щодо щомісячних страхових виплат ОСОБА_2 за період з 01.06.2017 по ІНФОРМАЦІЯ_1, запропоновано позивачу звернутись до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.
Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Охтирка від № 1814/3712/3712/27 припинено виплату  ОСОБА_2 щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 3576,47 грн з 01 червня 2017 року у зв`язку з припиненням виплат (ВПО) згідно з рішенням комісії прот. № 13 від 05 травня 2017 року.
Згідно листа Управління соціального захисту населення  Охтирської міської ради від 01 липня 2021 року ОСОБА_2   перебував на обліку в Управлінні соціального захисту населення Охтирської міської ради як внутрішньо переміщена особа з 22 грудня 2014 року (відповідно до заяви від 22 грудня 2014 року) по 18 серпня 2017 року. Довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 30 вересня 2016 року скасовано на підставі отримання інформації про перетин державного кордону України внутрішньо переміщеними особами, тривалу відсутність (понад 60 днів) за місцем проживання (протокол № 23 від 18 серпня 2017 року).
Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_2 перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Охтирському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з січня 2015 року по травень 2017 року, та за вказаний період отримував щомісячні страхові виплати, призначені у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та профзахворюванням, а підставою для їх припинення з червня 2017 року став протокол засіданні комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, які мешкають на території м. Охтирка при управлінні соціального захисту населення Охтирської міської ради від 05 травня 2017 року № 13 у зв`язку з відсутністю за фактичним місцем проживання понад 60 діб. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Красний Луч помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , виданого 18 серпня 2020 року Охтирським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Статтею 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частина перша статті 1269 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
Позивач є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , та у передбачений статтею 1270 ЦК України строк звернувся із заявою про прийняття спадщини і 03 вересня 2020 року державним нотаріусом Охтирської міської державної нотаріальної контори зареєстровано в Спадковому реєстрі спадкову справу за № 121/2020, що підтверджується копією витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 03 вересня 2020 року.
Із свідоцтва про право на спадщину за законом вбачається, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та прийняла спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії, сума якої становить 332597 грн, і є єдиним спадкоємцем.
В листопаді 2020 року державний нотаріус Охтирської міської державної нотаріальної контори звертався до Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області щодо надання інформації стосовно недоотриманих страхових виплат ОСОБА_2 .
Листом Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області №715/016-03-06 від 10 листопада 2020 року повідомлено, що ОСОБА_2 перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа в Охтирському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області з січня 2015 року по травень 2017 року. Станом на 10 листопада 2020 року заборгованість по щомісячним страховим виплатам відсутня.
З відповіді Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування у Луганській області № 4391/02-3 від 26 листопада 2020 року вбачається, що заборгованість по страховим виплатам перед ОСОБА_2 відсутня. 
Потерпілий ОСОБА_2 страхові виплати не отримував з червня 2017 року, що підтверджується листом Охтирського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області №729/016-03-06 від 16 листопада 2020 року
Із матеріалів справи встановлено, що Охтирським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області страхові виплати проводились ОСОБА_2 лише в межах певного періоду з січня 2015 року по травень 2017 року, тобто в період дії довідки внутрішньо переміщеної особи.
Як зазначалося вище, потерпілий ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Красний Луч Луганської області, яке знаходиться на тимчасово окупованій території та мав право на отримання страхових виплат відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», безстроково.
Постановами Кабінету Міністрів України № 531, 637 та 595 встановлено спеціальний порядок здійснення страхових виплат для осіб, які тимчасово переселилися з району проведення АТО, тобто особливості виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам.
Вказані підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили. 
Про необхідність соціального захисту осіб, які перебувають на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях ідеться і в Законі України від 18 січня 2018 року № 2268-VІІІ «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» .
У статті 2 цього Закону передбачено, що за фізичними особами незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального правового статусу та за юридичними особами зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, якщо таке майно набуте відповідно до законів України.
Підтверджуючи майнові права фізичних осіб незалежно від перебування їх на обліку як внутрішньо переміщених осіб чи від набуття ними спеціального статусу, закон не передбачає жодних обмежень інших прав таких осіб, які вони можуть реалізувати на території України.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 17 грудня 2018 року у справі № 243/5697/16-ц, у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 227/2802/16-ц, у постанові Верховного Суду від 22 липня 2019 року у справі № 418/2434/18.
Аналіз зазначених вище норм права дає підстави для висновку, що ненадання особі, яка не є внутрішньо переміщеною особою, довідки про взяття її на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, та не звернення цієї особи до робочих груп Фонду на підконтрольній Україні території з заявою про нарахування виплат, так і скасування довідки внутрішньо переміщеної особи, не є підставою для невиплати страхових платежів, оскільки таке право закріплене за особою положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (з 01 січня 2015 року в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІ), і може бути обмежене лише введенням воєнного чи надзвичайного стану на окремій території чи на всій території України.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 12 травня 2021 року в справі № 243/9109/19, постанові від 19 травня 2019 року в справі № 243/8684/19-ц.
Потерпілий ОСОБА_2 перебував на постійному обліку та отримував страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Красний Луч Луганської області, де знаходиться особова справа потерпілого та саме цим відділенням призначено страхові виплати пожиттєво потерпілому ОСОБА_2 .
За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами позивачки, що відповідачем у справі визначена саме та юридична особа, яка зобов`язана була нараховувати та здійснювати страхові виплати ОСОБА_2 в силу положень закону Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області.
Із матеріалів справи вбачається, що потерпілому ОСОБА_2 
припинено з 01 червня 2017 року виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 3576,47 грн. 
Згідно статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щомісячні страхові виплати підлягають перерахуванню на коефіцієнт, що враховує показники зростання споживчих цін та середньої заробітної плати (доходу) в Україні.
У 2018-2020 роках перерахування сум щомісячних страхових виплат проводиться з 1 березня, за умови зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати (за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики), відповідно до коефіцієнта, затвердженого Кабінетом Міністрів України (п. 10 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»).
Коефіцієнт перерахування сум щомісячних страхових виплат потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, та членам їх сімей, - з 1 березня 2018 року у розмірі 1,2, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року № 1053; з 01 березня 2019 року у розмірі 1,05, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2018 року № 160; з 01 березня 2020 року у розмірі 1,11, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року № 249.
За період з 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 заборгованість із виплати щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_2 становить 145768,92 грн, виходячи із наступного розрахунку:
3576,47 грн х 9 місяців = 32188,23 грн - за період з 01 червня 2017 року по 28 лютого 2018 року;
3576,47 грн х 1,2 = 4291,76 грн х 12 місяців = 51501,12 грн - за період з 01 березня 2018 року по 28 лютого 2019 року;
4291,76 грн х 1,05 = 4506,35 грн х 12 місяців = 54076,20 грн - за період з 01 березня 2019 року по 29 лютого 2020 року:
4506,35 грн х 1,11 = 5002,05 грн х 49 днів = 8003,37 грн - за період з 01 березня 2020 року по 18 квітня 2020 року.
Враховуючи зазначені вище положення законів колегія суддів вважає, оскільки потерпілому ОСОБА_2 страхові виплати були призначені пожиттєво та третя група інвалідності встановлена довічно, тому останній мав право на нарахування та виплату страхових виплат не залежно від скасування довідки внутрішньо переміщеної особи. Оскільки ОСОБА_2 за життя право на отримання страхових виплат не втратив, тому позивач як спадкоємець відповідно до положень статті 1227 ЦК України має право на отримання страхових виплат в порядку спадкування за законом за період з 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 145768,92 грн. 
Посилання відповідача на те, що за час свого життя батько позивача як не оскаржив дії відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Охтирка Сумської області, так і не звертався із заявами про продовження щомісячних страхових виплат за місцем свого фактичного проживання (перебування) до робочих органів виконавчої дирекції Фонду, які розташовані на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, не заслуговують на увагу, оскільки за висновком МСЕК від 30 квітня 1992 року потерпілому ОСОБА_2 встановлено сукупний відсоток втрати професійної працездатності 60% безстроково, а страхові виплати потерпілому були призначені пожиттєво. 
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що позивачем заявилось клопотання про проведення судового засідання в режиме відеоконференції, яке судом не вирішувалось.
В прохальній частині позовної заяви позивачка просила доручити Охтирському міськрайонному суду Сумської області забезпечити проведення відеоконференції з Сєвєродонецьким районним судом Луганської області по всім судовим засіданням у справі. 
Проте, як вбачається із матеріалів справи, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 212-1 ЦПК України дане клопотання не вирішувалося. 
Зазначені обставини свідчать про те, що позивачка бажала приймати участь у судовому засіданні, надавати пояснення, проте була позбавлена можливості надавати пояснення, доводи та заперечення по суті справи відповідно до вимог ЦПК України.
Разом з тим, посилання позивачки на те, що за наявності клопотання позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції судом першої інстанції в ухвалі від 12 травня 2021 року зазначалось про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін не заслуговують на увагу, з огляду на таке. 
Ухвалою Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2021 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02 червня 2021 року о 09 год. 00 хвил. у приміщенні Сєвєродонецького міського суду Луганської області.
Відповідно до протоколу судового засідання від 02 червня 2021 року розгляд даної справи проводився у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. 
Дані обставини свідчать про те, що судом першої інстанції справа розглядалась у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Посилання позивачки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції на те, що ухвалу Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 12 травня 2021 року не отримувала не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с 42).

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України). 
Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення. Водночас колегія суддів суду вважає, що заявлена вимога позивачки про зобов`язання виплатити в порядку спадкування недоотримані за життя страхові виплати за періодз 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 не є належним способом захисту прав спадкоємця. Належним способом захисту, що повністю відновлює порушене право позивачки, є стягнення зазначених коштів. Тому з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки недоотримані за життя страхові виплати, які належали ОСОБА_2 за період з 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 145768,92 грн. 

Щодо судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачений судовий збір в сумі 1457,69 грн, що підтверджується квитанціями № 6 від 06 квітня 2021 року та № 22 від 05 травня 2021 року, а при поданні апеляційної скарги сплачено 2186,54 грн, що підтверджується квитанцією № 18 від 01 липня 2021 року.
Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, то понесені судові витрати за подання позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 3644,23 грн.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем надавалась заява у визначений ч. 8 ст. 141 ЦПК України строк про стягнення витрат на правову допомогу. При цьому, на підтвердження надання адвокатом Титаренком Олександром Миколайовичем правничої допомоги позивачем до заяви надано договір про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, копію додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, акт виконаних робіт від 25 травня 2021 року, прибутковий касовий ордер від 25 травня 2021 року, і в матеріалах справі міститься ордер про надання правової допомоги ПТ № 125636.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
 Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Аналогічний висновок сформульований у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.
Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»  видами адвокатської діяльності є:  надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. 
Аналогічний висновок сформульований у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19.
Пунктом 1.1 розділу 1 договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Титаренком Олександром Миколайовичем, свідоцтво на право на заняття адвокатською діяльністю № 1153 від 13 січня 2012 року, передбачено надання правової допомоги, захист та представництво інтересів ОСОБА_1 (спадкоємиція) по справі про стягнення заборгованості по страховим виплатам її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року сторони визначили, що замовник оплачує послуги виконавця по суду першої інстанції із розрахунку 400 грн за одну годину роботи виконавця.
З акту від 25 травня 2021 року виконаних робіт за договором про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року убачається, що адвокатом надавались послуги з вивчення документів, надання правової інформації, вивчення судової практики стосовно спірного питання, складання позовної заяви. Загальна вартість виконаних адвокатом робіт згідно договору про надання правової допомоги від 12 березня 2021 року становить 4200 грн, витрачено 10,5 годин.
На підтвердження оплати зазначених вище виконаних робіт позивачкою надано ксерокопію квитанції до прибуткового касового ордеру від 25 травня 2021 року. 
Матеріали справи не містять клопотання відповідача про зменшення витрат на правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, а підстави для самостійного вирішення судом питання про зменшення цих витрат у відповідності до вимог ст. 137 ЦПК України відсутні. 
Враховуючи принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом щодо підготовки позовної заяви, приймаючи до уваги надані документі, підтверджуючі понесені витрати, відсутності клопотання відповідача під час розгляду справи про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких клопотань щодо розподілу вказаних витрат, колегія суддів вважає, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4200 грн.
Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374,  ст.ст. 376, 384 ЦПК України,  Луганський апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 02 червня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області про зобов`язання виплатити в порядку спадкування недоотримані за життя страхові виплати задовольнити.
Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області (код ЄДРПОУ 41313100, місцезнаходження: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, пр. Гвардійський, буд. 30) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , страхові виплати в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_2 за період з 01 червня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 145768,92 грн. 
Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3644,23 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 4200 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 16 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                                    В.А. Коновалова
Судді М.В. Назарова

Ю.П. Лозко