ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 р.	Справа № 520/10516/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Рєзнікової С.С.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Мельнікової Л.В. ,
за участю секретаря судового засідання     Машури Г.І.     
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Міністерства юстиції України,     Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021, головуючий суддя І інстанції: Ніколаєва О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.04.21 по справі № 520/10516/2020
          за позовом       ОСОБА_1  
          до     Міністерства юстиції України      
          треті особи      Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції  
          про поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила суд:
-  визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2220/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту з 14.07.2020 відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» з припиненням державної служби;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту з 14.07.2020 з відновленням державної служби;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, з урахуванням індексу інфляції та коефіцієнту підвищення тарифних ставок і посадових окладів.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачем зазначено, що підставою звільнення ОСОБА_1 слугував факт скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу». Вказано, що відповідачем при звільненні позивача грубо порушено процедуру звільнення у зв`язку неналежним попередженням про наступне звільнення, а також відповідачем не дотримані гарантії, передбачені трудовим законодавством, оскільки з моменту попередження про звільнення їй не було запропоновано вакантні посади, які б вона могла обійняти відповідно до своєї кваліфікації, а також не враховано наявність у неї переважного права на залишення на роботі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 05.10.2020 клопотання ОСОБА_1 від 09.09.2020 про залучення третіх осіб у справі 520/10516/19 - задоволено. Залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції та Регіональну профспілкову організацію Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства юстиції України від 13.07.2020 №2220/к про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді.
Стягнуто з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення.
У решті позовних вимог відмовлено.
Допущено судове рішення у частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем та третьою особою, Північно-Східне міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, подано апеляційні скарги, згідно з яких апелянти просять суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідачем зазначено про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В апеляційній скарзі третя особа, Північно-Східне міжрегіональне управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, зазначає про неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Позивач не скористався своїм правом на подання відзивів на апеляційні скарги.
Третя особа, Регіональна профспілкова організація Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції, в заяві від 11.08.2021 просить суд апеляційної інстанції проводити розгляд справи за відсутності уповноваженого представника.   
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційних скарг рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що 05.04.2018 наказом Міністерства юстиції України №1346/к позивача призначено на посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (т. 1, а.с. 28).
Наказом Міністерства юстиції України «Про внесення змін до штатту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції» від 14.01.2020 №203/к внесено зміни до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 20.12.2018 №4787/к (т. 1, а.с. 237).
Згідно вказаних змін, зокрема, посаду заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробацій Міністерства юстиції - скорочено (т. 1, а.с 237 а, б, в, г).
Дорученням в.о. Державного Секретаря Міністерства юстиції України від 20.02.2020 №172/13/48-20 начальнику Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції доручено ознайомити заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту (позивача) з попередженням про звільнення під особистий підпис. До вказаного доручення долучено два примірника попередження про звільнення позивача та вказано про те, що один примірник попередження після ознайомлення - повернути до управління персоналу Міністерства юстиції (том 2, а.с. 143).
З метою виконання вказаного доручення та у зв`язку з перебуванням позивача у період з 20.01.2020 по 26.02.2020 у відпустці, у подальшому з 27.02.2020 по 03.04.2020 на лікарняному посадовими особами Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (далі по тексту - міжрегіональне управління) 27.02.2020 підготовлено лист про доведення інформації до позивача щодо скорочення зазначеної посади з додатками (2 примірника попередження) №22/5.1/1-146-Рм-20 (т. 2, а.с. 147-148).
Вказаний лист 28.02.2020 направлений засобами поштового зв`язку "Нова пошта", на підтвердження чого надано до суду копію експрес-накладної №59000490922134, копія якої міститься у матеріалах справи (т. 2, а.с. 149).
Однак, з матеріалів справи встановлено, що зазначений лист фактично направлено на адресу позивача не посадовими особами третьої особи, а приватною особою, ОСОБА_2 . 
06.07.2020 посадовими особами міжрегіонального управління позивача під особистий підпис попереджено про звільнення із займаної посади не раніше ніж через 30 календарних днів з дня ознайомлення з даним попередженням та про припинення державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців (т. 1, а.с. 23).
Позивачем під час вручення даного попередження викладено заперечення у письмовій формі про не згоду з звільненням.
При попередженні про наступне звільнення, будь-які вакантні посади за відповідною професією чи спеціальністю позивачу не пропонувалися.
Наказом Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 13.07.2020 за №2220/к позивача звільнено з займаної посади - заступника начальника з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з 14.07.2020 відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, з припиненням державної служби (т. 1, а.с. 61).
Не погодившись з наказом Міністерства юстиції України «Про звільнення» від 13.07.2020 за №2220/к, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.09.2019 №849 затверджено Програму діяльності Кабінету Міністрів України, яку схвалено постановою Верховної Ради України від 04.10.2019 №188-ІХ.
Програмою визначено ціль (пункт 12.3), згідно з якою нинішня кримінально-виконавча система не орієнтована на ресоціалізацію злочинця. Більше того, вона фактично допомагає йому підвищити кваліфікацію до рівня рецидивіста та часто робить його частиною кримінальної культури. Отже, Україна має побудувати гуманістичну систему кримінальних покарань, яка гарантуватиме безпеку суспільства та забезпечуватиме соціальне зцілення людини, що порушила кримінальний закон.
Проведено 12.02.2020 службову нараду із заступниками начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту щодо аналізу діяльності у 2019 році.
Після заслуховування звітів заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції за результатами діяльності у 2019 році робота з дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, була визнана такою, що потребує покращення та підвищення контролю з боку керівництва міжрегіональних управлінь з питань виконання кримінальних покарань (протокол від 12.02.2020 №1).
Прийняття рішення щодо введення в штат міжрегіональних управлінь з питань виконання покарань та пробації Міністерства юстиції посади заступника начальника міжрегіонального управління з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, не призвело до очікуваних результатів та суттєвого покращення стану дотримання прав засуджених, а в окремих випадках засвідчило неефективність їх існування.
За основними показниками за цим напрямом виявлено недоліки щодо забезпечення прав засуджених при застосуванні заходів заохочення і стягнення, проведення правороз`яснювальної роботи серед засуджених, їх трудового та побутового влаштування тощо.
За результатами аналізу діяльності заступників начальників міжрегіональних управлінь з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, було визнано недоцільним збереження посади заступника начальника міжрегіонального управління за напрямом дотримання прав засуджених.
Відповідно до пп. 5 п. 12, пп. 3 п. 12-2 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 №228, Міністр та Державний секретар Міністерства юстиції організовують та контролюють виконання, зокрема, актів Кабінету Міністрів України.
На виконання зазначеної Програми Міністерством відповідно до пп. 12-2 п. 12 Положення про Міністерство юстиції України, Міністром юстиції України 10.01.2020 затверджено нову структуру Північно-Східного управління.
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 14.01.2020 №203/к «Про внесення змін до штату Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції» та у зв`язку із зміною структури Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції було внесено зміни до штату міжрегіонального управління.
Посада заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб, узятих під варту, яка належить до посад державної служби категорії «Б», скорочена.
В.о. Державного секретаря Міністерства юстиції 20.02.2020 надруковано попередження щодо припинення позивачем державної служби на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення численності або штату державних службовців не раніше ніж через 30 календарних днів з дня ознайомлення з попередженням.
Як вже вище зазначалось, з метою виконання вказаного доручення посадовими особами міжрегіонального управління 27.02.2020 підготовлено лист про доведення інформації до позивача щодо скорочення зазначеної посади з додатками (2 примірника попередження) №22/5.1/1-146-Рм-20 (т. 2, а.с. 147-148).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 76 КАС України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Судовим розглядом встановлено, що вказаний лист 28.02.2020 направлений засобами поштового зв`язку "Нова пошта", приватною особою, ОСОБА_2 , що вказано у графі «відправник», водночас у графі «тип відправлення», «опис» зазначено: «лист з 2 попередженнями». Крім того, із фіскального чеку №3000737934 вбачається, що відповідно до графи «платник» відправку зазначеної кореспонденції також оплачено приватною особою - ОСОБА_2 , що вказано і у експрес-накладній №59000490922134.
Тобто, приватна особа, ОСОБА_2 , здійснив особисту відправку кореспонденції позивачу з іншими листами з 2 попередженнями невідомого змісту.
З урахуванням встановлених по справі обставин, доводи скаржників стосовно того, що посадовими особами міжрегіонального управління засобами компанії “Нова пошта” належним чином відправлено позивачу попередження про звільнення є необґрунтованими.
Інших належних доказів надіслання саме посадовими особами міжрегіонального управління позивачу попередження про звільнення суду не надано. Як не надано і доказів реєстрації надіслання зазначеної кореспонденції у журналі вихідної кореспонденції третьої особи.
Приватне направлення будь-якої кореспонденції приватною особою, навіть працівником міжрегіонального управління, не може бути розцінене як належне попередження позивача про наступне звільнення.
Крім того, під час розгляду справи в суді першої інстанції допитано громадянина ОСОБА_2 , як свідка у даній справі, яким підтверджено приватне направлення кореспонденції позивачу.
В апеляційній скарзі третьою особою зазначається, що посадовими особами міжрегіонального управління неодноразово вчинялися різноманітні дії з метою ознайомлення позивача з попередженням про звільнення, зокрема, засобами телефонного зв`язку, засобами електронного зв`язку та шляхом використання мобільного додатку “Viber”. Крім того, 03.04.2020 позивач прибула до міжрегіонального управління та посадовими особами міжрегіонального управління запропоновано ознайомитися з попередженням про звільнення з посади, проте остання відмовилася, про що 03.04.2020 складено відповідний акт (т. 2, а.с. 153-154).
З метою з`ясування обставин складення зазначеного акту відмови від підпису під час розгляду справи в суді першої інстанції допитано свідків: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , якими підтверджено факт того, що позивач 03.04.2020 була на роботі у кабінет ОСОБА_2 та, що в усному порядку позивача повідомлено про наступне звільнення. 
Проте, з показань свідків встановлено, що письмового попередження для ознайомлення та для підпису позивачу надано не було у зв`язку з тим, що вказаний документ знаходився у іншому кабінеті, відтак доводи скаржників щодо належності повідомлення позивача з попередженням про звільнення 03.04.2020 є необґрунтованими, оскільки усне повідомлення не є належним попередженням працівника про його наступне звільнення.
Стосовно доводів відповідача про ознайомлення позивача з попередженням про звільнення 15.06.2020, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідачем зазначено, що 15.06.2020 позивач прибула до міжрегіонального управління та посадовими особами міжрегіонального управління запропоновано ознайомитися з попередженням про звільнення, проте ОСОБА_1 відмовилася, що зафіксовано актом від 15.06.2020 (т. 2, а.с. 140-141).
Стосовно вказаних обставин судом першої інстанції також допитано свідків, однак з їх показань не можливо було встановити вказані події, оскільки свідки надали показання, що пам`ятають про одне усне попередження позивача 03.04.2020, а про повторне аналогічне повідомлення 15.06.2020 показань надано не було.
Доказів спростування вказаних обставин матеріали справи не містять.
З урахуванням встановлених по справі обставин, колегія суддів зазначає, що з попередженням про звільнення позивач ознайомилась особисто під підпис 06.07.2020.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про державну службу», відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
Правові підстави припинення державної служби на цей час регулюються виключно розділом IX «Припинення державної служби» Закону України «Про державну службу».
Згідно з ст. 87 Закону України «Про державну службу» (у редакції, що діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин), підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або і державних службовців, реорганізація державного органу; ліквідація державного органу.
Положення ст. 87 Закону України «Про державну службу» регулюють підстави та порядок припинення державної служби у разі скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу, та у них не передбачено обов`язок суб`єкта призначення пропонувати державному службовцю іншу рівноцінну посаду державної служби.
Оскаржуваний наказ «Про звільнення позивача» від 13.07.2020 №2220/к відповідає вимогам статті 87 Закону України «Про державну службу».
Відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати Державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення. Отже, за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.
Вказані норми закону неконституційними не визнавалися, тобто зазначені норми дають керівнику державного органу певну ступінь свободи у прийнятті рішення та наділяють його дискреційними повноваженнями.
Під дискреційним повноваженням розуміється таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, що визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13.02.2018 у справі №361/7567/15-а, від 07.03.2018 у справі №569/15527/16-а, від 20.03.2018 у справі №461/2579/17, від 20.03.2018 у справі №820/4554/17, від 03.04.2018 у справі №569/16681/16-а та від 12.04.2018 справа №826/8803/15, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Тобто дискреційними повноваженням є право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом такого права є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може" (постанова ВС від 30.07.2020 справа №826/10085/16).
Отже, Законом України «Про державну службу» (у редакції, що діяла станом на день прийняття наказу про внесення змін до штату міжрегіонального управління), який є спеціальним законом, що регулює статус державного службовця, встановлено право за рішенням суб`єкта призначення, а не його обов`язок щодо переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу посаду.
Відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Водночас, згідно роз`яснення Національного агентства України з питань державної служби щодо процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 Закону України «Про державну службу») від 20.02.2020 №86 р/з суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційних скарг відповідача та третьої особи про те, що позивача належним чином та у спосіб передбачений чинним законодавством було ознайомлено із попередженням про звільнення, у зв`язку з наступним.
Як зазначалося вище, відповідно до ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Тобто, попередження про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» повинно бути складено лише у письмовій формі та ознайомлено з таким попередженням не пізніше 30 календарних днів під особистий підпис.
Доводи апеляційної скарги відповідача в частині вчинення останнім різних способів з метою ознайомлення позивача з попередженням про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу», зокрема, засобами телефонного зв`язку, засобами електронного зв`язку та шляхом використання мобільного додатку «Viber», особисто, лише підтверджують факт неналежного ознайомлення позивача з попередженням про звільнення, оскільки відповідач кожного разу намагався застосовувати різні способи щодо ознайомлення, відтак акти складені посадовими особами міжрегіонального управління про відмову з ознайомленням та докази ознайомлення позивача з вказаним попередженням про звільнення засобами телефонного зв`язку, засобами електронного зв`язку та шляхом використання мобільного додатку «Viber» не спростовують висновків суду про те, що належним повідомленням позивача є повідомлення саме у письмовій формі. 
Враховуючи, що позивач фактично ознайомлена з попередженням про звільнення 06.07.2020, а оскаржуваний наказ прийнято відповідачем 14.07.2020, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, що відповідачем не дотримано процедуру звільнення позивача, оскільки відповідачем не дотримано передбачений ч. 3 ст. 87 Закону України «Про Державну службу» 30-денний строк з моменту попередження про наступне звільнення до моменту звільнення, відтак наявні підстави для задоволення позовних вимог у частині визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу про звільнення позивача з займаної посади у зв`язку з неналежним попередженням про звільнення.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді, колегія суддів зазначає наступне.
Положеннями ст. 235 КЗпП передбачено правові наслідки незаконного звільнення працівника з роботи, відповідно до ч. 1 якої у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
З урахуванням вказаної вище норми, колегія суддів дійшла висновку, що позивач підлягає поновленню саме на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту, з якої останню було звільнено на підставі наказу від 13.04.2020.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (надалі - Порядок №100).
Відповідно до п 5 розділу ІV Порядку №100, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пункту 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Ухвалюючи рішення щодо позовних вимог в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом першої інстанції не визначено суму, яка підлягає стягненню з відповідача.
Колегія суддів зазначає, що зі змісту наявної в матеріалах справи довідки про доходи від 13.07.2021 виданої ОСОБА_1 вбачається, що посадовий оклад позивача складає 10600,00 грн., загальна кількість робочих днів у попередніх 2 місяцях перед звільненням - 39, тобто, середньоденна зарабітня плата позивача складає - 543,59 грн.
Відтак, середній заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день прийняття постанови (з 13.07.2020 по 11.08.2021), що підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача складає 146225,71 грн. (543,59*269).
Відповідно до п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.
На підставі вказаних положень колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність допустити судове рішення у частині поновлення позивача на посаді до негайного виконання.
Однак, ухвалюючи рішення в частині допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання, судом першої інстанції не визначено відповідну суму, яка підлягає присудженню на користь позивача, на підставі чого рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з прийняттям постанови, якою допустити судове рішення у частині присудження виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10600,00 грн. до негайного виконання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За вказаних обставин, проаналізувавши всі наведені вище докази, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг та часткового скасування рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 з прийняттям в цій частині постанови. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги Міністерства юстиції України, Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі №520/10516/2020 скасувати в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту або на іншій рівнозначній посаді, стягнення з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення та допущення судового рішення у частині присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць до негайного виконання.
Прийняти в цій частині постанову, якою поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань дотримання прав засуджених та осіб узятих під варту.
Стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день постановлення рішення, а саме за період з 13.07.2020 по 11.08.2021 у розмірі 146225,71 грн.
Допустити судове рішення у частині присудження виплати заробітної плати ОСОБА_1 у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 10600,00 грн. до негайного виконання.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07.04.2021 по справі №520/10516/2020 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 		С.С. Рєзнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    Л.В. Мельнікова   	
Повний текст постанови складено  13.08.2021 року