П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/2914/21	

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 30 квітня 2021 року
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача:                                                    Танасогло Т.М.,
суддів:                                                             Димерлія О.О., Єщенка О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , в якому позивач просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 07.11.2020;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 07.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року №1078;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 07.11.2020 по день фактичного розрахунку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 08.06.2015 по 07.11.2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби індексація грошового забезпечення здійснювалась не у повному обсязі. У відповідь на звернення позивача щодо нарахування та виплати індексації його грошового забезпечення із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 07.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 надано відповідь, що у період з 01.12.2015 по 28.02.2018 індексація грошового забезпечення не здійснювалась, а з 01.03.2018 по 07.11.2020 індексація виплачена у повному обсязі. Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації його грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.11.2020.
Відповідачі проти позову заперечували.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду в частині якою відмовлено у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.
В обґрунтування скарги апелянт зазначив зокрема, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про передчасність вимоги позивача в частині врахування січня 2008 року як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р., враховуючи те, що повноваження щодо розрахунку розміру такої індексації є дискреційними та компетенцією відповідача та такі нарахування та виплата на момент звернення позивача до суду не здійснені. Апелянт посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 230.12.020р. по справі № 580/1617/19 зазначає, що під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин, тощо. При цьому, у даній справі, на думку апелянта, відповідач вважає помилковими свої повноваження дискреційними, адже у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії – розглянути заяву позивача у встановленому законом порядку, а за умови відповідності заяви та доданих до неї документів вимогам законодавства – прийняти рішення про задоволення заяви. Посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 24.12.2019р. по справі № 823/59/17, апелянт зауважує, що при нарахуванні та виплаті суми індексації грошового забезпечення у відповідачів відсутні дискреційні повноваження, оскільки у них наявний лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки – нарахувати і виплатити позивачу індексацію в порядку, визначеному Постановою КМУ від 17.07.2003р. № 1078. До того ж, апелянт наголошує на ігноруванні відповідачами приписів Порядку №1078, якщо у судовому рішенні не буде вказано базового місяця січня 2008 року для нарахування та виплати індексації за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. та матиме наслідком необхідність у повторному зверненні до суду. Крім того, ОСОБА_1 зазначає про протиправність не врахування відповідачем при нарахуванні індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.03.2018р. по 07.11.2020р., абз. 4 п.5 Постанови КМУ від 17.07.2003р. №1078, що призвело до невиплати ОСОБА_1 різниці між сумою індексації належної до виплати у лютому 2018р. і розміром підвищення грошового забезпечення. Відмовляючи в позові у цій частині, суд не врахував відсутності дискреційних повноважень відповідача при нарахуванні та виплаті індексації. Також, апелянт вважає, що зобов`язання військової частини НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь позивача індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 07.11.2020р., з урахуванням вимог абз.4 п. 5 Постанови КМУ від 17.07.2003р. № 1078, дозволить ефективно відновити порушене право позивача та отримати різницю між сумою індексації належної до виплати в лютому 2018р. та розміром підвищення грошового забезпечення, як цього вимагають норми чинного законодавства. Окрім того, посилаючись на приписи ст.ст. 116, 117 КЗпП України, апелянт вважає наявними підстави для отримання ним середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
22.06.2021р. (вхід. №13492/21) від військової частини НОМЕР_2 та 29.06.2021р. (вхід. №13995/21) від військової частини НОМЕР_1 до суду надійшли письмові відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ідентичні за змістом, у яких відповідачі зазначають про хибність доводів апелянта та просять відмовити у задоволенні скарги, мотивуючи тим, що у межах наявного фінансового ресурсу можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовців ЗС України у січні 2016-лютому 2018р. у Міністерства оборони не було, у підтвердження чого відповідач зокрема має копії роз`яснень Міністерства соціальної політики України. Також, на думку відповідачів, необґрунтованими є вимоги позивача щодо періоду заявленого для нарахування та виплати йому індексації: з 01.12.2015р. по 07.11.2020р., оскільки постановою КМ України № 704 від 30.08.2017 року, в редакції від 24.02.2018р. (набрала чинності з 01.03.2018р.), змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок. Крім того, індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103%. Так, враховуючи, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшились, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховувалось з квітня 2018 року, який обчислювався наростаючим підсумком відповідно до Додатку 1 Постанови №1078 та перевищив поріг індексації у грудні 2018р. - 3,7%. Таким чином, індексація грошового забезпечення почала виплачуватись з грудня 2018 року та склала 71,08 коп. В подальшому індекс споживчих цін розраховувався наростаючим підсумком, та у випадку перевищення його 103% нараховувалась та виплачувалась індексація. Відтак, відповідач вважає, що березень 2018р. став базовим місяцем при розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців, а тому Позивачу з 01.03.2018р. індексація виплачувалась відповідно до вимог чинного законодавства. З приводу визначення базового місяця січня 2008 року, відповідачі зауважують, що ОСОБА_1 не надав доказів того, що його посадовий оклад змінювався у січні 2008 року. Крім того, до 01.12.2015р., базовий місяць змінювався при зростанні грошових доходів населення, тому жодним чином для позивача він не може бути встановлений з 01.01.2008р. та наголошує, що саме березень 2018 року є базовим місяцем при розрахунку індексації. При цьому, також на думку відповідачів у справі відсутні підстави наразі для застосування приписів стт.ст. 116, 117 КЗпП України.
Колегія суддів вважає, що справу можливо розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Згідно до вимог ч. 1, 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, відповідно до довідки про проходження служби (а.с.19) позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 01.12.2015 року по 07.11.2020 року.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №253 від 07.11.2020 року (а.с.20) генерал-майора ОСОБА_1 , колишнього заступника командувача територіальної оборони, звільненого наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 03 листопада 2020 року № 560 у запас за підпунктом г (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу, 07 листопада 2020 року виключено зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення.
22 лютого 2021 року позивачем подано до військової частини НОМЕР_1 заяву (а.с.21), в якій просив нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 07.11.2020 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 - січень 2008 року, а в період з 01.03.2018 по 07.11.2020 - березень 2018 року з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанову Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078.
У відповідь на вищевказану заяву позивача військова частина НОМЕР_1 надала відповідь у формі листа від 25.02.2021 року №1/1005 (а.с.22-23) про те, що: «У межах наявного фінансового ресурсу Міністерства оборони за грудень 2015 - лютий 2018 року фінансування витрат на індексацію грошового забезпечення військовослужбовців не здійснювалось.
Водночас, відповідно до роз`яснень Міністерства соціальної політики України вхідний від 08.08.2017 №13700/з та від 08.08.2017 №78/0/66-17 механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає.
Враховуючи викладене, виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року не проводилась, підстав для її нарахування і виплати за вказаний період немає.
Ураховуючи, що в березні 2018 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» у військовослужбовців посадові оклади збільшилися, обчислення індексу для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року (місяця, наступного за місяцем, в якому відбувається підвищення посадових окладів). В зв`язку з цим, березень 2018 року є базовим місяцем для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення.
Відповідно до встановленого базового місяця, протягом 2018 року лише в грудні 2018 року величина індексу споживчих цін за попередні місяці (наростаючим підсумком) перевищила поріг індексації - 103% та сума індексації становила 71 грн. 08 коп., тому, з 01.03.2018 по 07.11.2020 року Вам було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення в повному розмірі.
Довідково. Військова частина НОМЕР_1 вела самостійне фінансове господарству по 31.12.2019. В зв`язку з організаційними заходами в Збройних Силах України, відповідно до рішення командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 19.12.2019 року №39140, військова частина НОМЕР_1 виключена з мережі розпорядників бюджетних кошти та встановленим порядком зарахована на фінансове забезпечення до військової частини НОМЕР_2 з 01.01.2020».
Вважаючи, що відповідач допустив протиправну бездіяльність щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 07.11.2020, позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачу за період з грудня 2015 року по лютий 2018 року індексація грошового забезпечення не нараховувалась та не виплачувалась, однак така передбачена нормами чинного, бездіяльність відповідача з підстав відсутності фінансових ресурсів бюджетів є протиправною, а вимоги у цій частині підлягають задоволенню., з урахуванням пояснень військової частини НОМЕР_1 щодо перебування на фінансовому забезпеченні у військовій частина НОМЕР_2 .
При цьому, суд першої інстанції вважав передчасними вимоги позивача в частині врахування січня 2008 року як базового місяця для обчислення індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 28.02.2018р.
З приводу вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частин НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 07.11.2020р. та зобов`язання здійснити такі нарахування та виплату, з урахуванням базового місяця березень 2018 року, суд першої інстанції пославшись на те, що за період з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін не перевищував 103%, оскільки індекс споживчих цін лише у листопаді 2018 року складав 103,7%, встановивши, що у період грудень 2018 листопад 2020 року індексація грошового забезпечення була нарахована та виплачена позивачу з урахуванням базового місяця березня 2018 року, прийшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.
Суд першої інстанції також вважав відсутніми підстави для зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.11.2020 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, а також відсутніми підстави для нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, з огляду на їх передчасність.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного.
Предметом спору у цій справі є право позивача ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015р. по 07.11.2020р. та правомірність відмови відповідача здійснити такі нарахування та виплати.
Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ (далі Закон № 2011-ХІІ) встановлено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Згідно зч.ч. 2, 3 ст.9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року № 2017-III (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) індексацію доходів населення, яка встановлюється задля підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі статтею 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення від 3 липня 1991 року №1282-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 1282-XII) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
За визначенням ст.2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної працівникові каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди в разі втрати годувальника.
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно ст. 4 Закону № 1282-XII в чинній редакції індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, що поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 р. (далі - Порядок № 1078).
У відповідності до п.6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких проводяться відповідні грошові виплати населенню, а саме:
1) підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів;
2) підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету;
3) об`єднання громадян підвищують розміри оплати праці за рахунок власних коштів;
4) індексація допомоги по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, проводиться за рахунок коштів Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття;
5) індексація стипендій особам, які навчаються, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються;
6) індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів;
7) індексація сум відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також сум, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей, проводиться за рахунок джерел, з яких вони сплачуються.
У разі коли грошовий дохід формується з різних джерел і цим Порядком не встановлено черговості його індексації, сума додаткового доходу від індексації виплачується за рахунок кожного джерела пропорційно його частині у загальному доході.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Таким чином, як вірно зауважив суд першої інстанції, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці; проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до законодавства має бути обов`язково нарахована та виплачена.
Колегією суддів з довідки щодо виплати індексації ОСОБА_1 від 23.02.2021 року №458 (а.с.24) та довідки про виплату грошового забезпечення від 23.02.2021 року №461(а.с.25) встановлено, що за період грудень 2015 року лютий 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась.
Водночас, обґрунтовуючи правомірність невиплати позивачу індексації грошового забезпечення у період 03.12.2015 року по 28.02.2018 року, як вірно було встановлено судом першої інстанції, відповідач не посилався на відсутність обставин, передбачених статтею 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення для проведення індексації».
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_3 не нарахування і невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року.
При цьому, стосовно врахування січня 2008 року як базового місяця для обчисленні індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено з матеріалів даної справи, на час звернення позивача до суду з цим позовом порушеним вважається право позивача саме отримання індексації грошового забезпечення.
Отже, в даному випадку, відповідачем не було проведено індексацію грошового забезпечення, відповідно, на час звернення до суду між позивачем та військовою частиною відсутній спір щодо розміру індексації, а також стосовно застосування базового місяця при обчислення індексації.
Як встановлено ч.1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Відтак, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, судовому захисту підлягає лише порушене право. В свою чергу, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
За вказаного, дії суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо: по-перше, такі дії вчинені владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції і по-друге, оспорювані дії є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.
Враховуючи викладене вище та те, у спірному періоді з 01.12.2015р. по 28.02.2018р. відповідачем не проведено індексацію грошового забезпечення позивача, судова колегія вважає наразі відсутнім між сторонами спору про розмір такої індексації, а також про застосування показників базового періоду під час індексації грошового забезпечення, оскільки такий має бути визначений саме у процесі нарахування відповідної індексації грошового забезпечення та є повноваженням відповідача.
Таким чином, судом першої інстанції правильно відмовлено в задоволенні цієї частини позовних вимог, з огляду на її передчасність.
Також, апеляційний суд знаходить обґрунтованим висновок суду першої інстанції й про відсутність підстав для задоволення позову в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 07.11.2020 з урахуванням абзацу 4 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, оскільки такі є передчасними, адже як було встановлено вище, на момент звернення позивача до суду та прийняття рішення у цій справі за період з 01.12.2015 року по 28.02.2018 року відповідачем такі нарахування та виплата не здійснені.
При цьому, суд апеляційної інстанції вважає за доцільне вказати, що згідно з п. 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 р. № 1078, у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Тобто, він є базовим для обчислення індексу споживчих цін.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
Тобто, з абзацу 4 пункту 5 постанови №1078 вбачається, що у випадку, якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця (різниця між окладами до та після підвищення) є більшим, ніж розмір індексації в місяці підвищення (яка мала би бути нарахованою, якщо б не було підвищення окладу), то індексація в цьому випадку дорівнює 0.
Однак, якщо розмір підвищення окладу військовослужбовця є меншим, ніж розмір індексації в місяці підвищення, то індексація в цьому випадку розраховується як різниця між сумою індексації (яка мала би бути нарахованою, якщо б не було підвищення окладу) і розміром підвищення окладу.
Тобто, судом першої інстанції було вірно зауважено, що для вирішення вказаних позовних вимог позивача має значення розмір індексації грошових доходів позивача, яка повинна була бути виплачена позивачу у березні 2018 року за умови відсутності підвищення осадових окладів військовослужбовців, однак як вже вказувалось вище така індексація нарахована та виплачена не була.
З приводу вимоги про визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 07.11.2020 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити таку із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) в період з 01.03.2018 по 07.11.2020 - березень 2018 року, з урахуванням викладених вище правових норм, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (чинна з 01.03.2018р.), затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців.
Вказане в свою чергу свідчить про те, що березень 2018 року, в якому відбулось підвищення посадового окладу позивача, та відповідно і інших складових грошового забезпечення, є базовим для обчислення індексу споживчих цін, а обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
При цьому, як було вірно встановлено судом першої інстанції згідно інформації Держстату України, розміщеному на їх офіційному веб сайті, про індекс споживчих цін: - індекс споживчих цін у березні 2018 склав 101,1; - індекс споживчих цін у квітні 2018 року склав 100,8; - індекс споживчих цін у травні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у червні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у липні 2018 року склав 99,3; - індекс споживчих цін у серпні 2018 року склав 100,0; - індекс споживчих цін у вересні 2018 року склав 101,9. - індекс споживчих цін у жовтні 2018 року склав 101,7.
В свою чергу, розрахунок індексу споживчих цін за вимогами Порядку № 1078, здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з місяця наступного за базовим.
Враховуючи, що базовим місяцем є березень 2018 року, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків та індексація грошового забезпечення відповідно не нараховується, індекс споживчих цін у листопаді 2018 року склав 103,7 (1,008*1,00*1,00*0,993*1,00*1,019*1,017*100). Індекс споживчих цін не перевищував 103% до листопада 2018 року. У листопаді ж 2018 року індекс споживчих цін за вказаний місяць складав 103,7%.
Відтак, оскільки індекс споживчих цін у листопаді 2018 року складає 103,7%, то у наступному місяці і підлягає індексація грошового забезпечення військовослужбовців, що відповідає приписам Порядку №1078.
З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018р. по 07.11.2020р. з врахуванням базового місяця березень 2018року, адже з квітня 2018 року по жовтень 2018 року індекс споживчих цін, як вказано вище - не перевищував 103% до листопада 2018р., а за грудень 2018р. – листопад 2020 року індексація була виплачена з врахуванням базового місяця (а.с.24-25).
За вказаного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції було цілком обґрунтовано задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 частково.
Доводи апеляційної скарги загалом є такими, яким правова оцінка була у достатній мірі надана судом попередньої інстанції, відтак є несуттєвими, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим та має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції вказаним вимогам відповідає.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає вказану апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст. ст. 241-243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі №420/2914/21- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя 	 	Танасогло Т.М.	
Судді	    	Димерлій О.О.    Єщенко О.В.