Справа № 161/9587/21 	Головуючий у 1 інстанції: Філюк Т. М. 	
Провадження № 22-ц/802/980/21  Категорія: 8 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
11 серпня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Матвійчук Л.В., Осіпука В.В.,
секретар с/з – Савчук Т.Ф., 
з участю:
            представника позивача – Мозольської О.В.,
      представника відповідача Садівничого товариства «Діброва» - Оліщука   С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Садівничого товариства «Діброва», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) Кушнір Світлана Євгенівна, про встановлення юридичного факту набуття членства в садівничому товаристві й відсутності факту вибуття з членства, визнання незаконним переоформлення права на земельну ділянку в садівничому товаристві, визнання незаконним та скасування рішення Лищенської сільської ради № 40/8 від 21 жовтня 2015 року, визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішення Лищенської сільської ради № 20 від 31 травня 2018 року, визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на дачний будинок, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2021 року,
                                          В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, а також подав заяву про забезпечення позову, в якій  просив суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на житловий будинок АДРЕСА_1 та на земельну ділянку з цільовим призначенням для індивідуального садівництва площею 0,0700 га, що розташована в селі Лище Луцького району Волинської області, кадастровий номер: 0722883600:01:001:6592.
Позивач у заяві про забезпечення позову зазначав, що предметом його позову є незаконне вибуття з його користування належної йому земельної ділянки для індивідуального садівництва № НОМЕР_1 площею 0,0600 га (на даний час 0,0700 га), розташованої у садівничому товаристві «Діброва» на території села Лище Луцького району Волинської області та збудованого на ній дачного будинку ( наразі житлового будинку АДРЕСА_1 ), а тому, на думку позивача, існує велика ймовірність того, що відповідач може відчужити зазначене нерухоме майно в користь інших осіб, в зв`язку з чим невжиття таких заходів забезпечення позову може призвести в майбутньому до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 травня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу суду скасувати і постановити нове судове рішення про задоволення його заяви про забезпечення позову.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала і просила скаргу задовольнити, представник відповідача Садівничого товариства «Діброва» - Оліщук С.С. апеляційну скаргу визнав, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час і місце розгляду справи.
Апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову з таких підстав.
За положеннями статті  149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина 3 статті 150 ЦПК України).
Не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті (частина 10 статті 150 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції враховано, що позивачем не доведено, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди його правам та інтересам, захист яких може стати неможливим без прийняття вищезазначених заходів забезпечення позову та для відновлення цих прав необхідні будуть значні зусилля та витрати.
Проте такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.
У своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилався на те, що земельна ділянка у садівничому товаристві і дачний будинок, який побудований на цій земельній ділянці, вибув з його користування незаконно, а тому позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 набула право власності на зазначене нерухоме майно з порушенням вимог закону, в зв`язку з чим позивач у своїй позовній заяві просив суд визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на земельну ділянку, визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, визнати незаконним та скасувати запис про державну реєстрацію права власності відповідачки ОСОБА_3 на житловий будинок.
Отже, ОСОБА_1 оспорює набуття відповідачкою ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку і будинок, який побудований на цій земельній ділянці.
При цьому позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.
Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.
В пункті 4 своєї Постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 12 лютого 2020 по справі № 381/4019/18, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом враховано, що заявник не надав доказів реальності загрози відчуження відповідачем ОСОБА_3 майна, з приводу якого в суді наявний спір, а також враховано, що фактично доводи заяви про забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях заявника та нічим не підтверджені. Наявність між сторонами спору з приводу земельної ділянки та житлового будинку сама по собі не може свідчити про фактичну можливість відповідача реалізувати дане майно з приводу якого виник спір.
Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.
За матеріалами справи убачається, що позивач в судовому порядку оспорює набуття відповідачкою ОСОБА_3 право власності на житловий будинок і земельну ділянку в селі Лище Луцького району Волинської області, оскільки вважає, що земельна ділянка, на якій побудований цей житловий будинок, вибула з його користування як члена садівничого товариства без його відома і з порушенням вимог закону, а тому, як вважає позивач, невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову з тих підстав, що позивач не надав суду доказів реальності загрози відчуження відповідачем ОСОБА_3 нерухомого майна.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що із – за невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, ухвалу суду першої інстанції слід скасувати з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову.
Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2021 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.
Забезпечити позов ОСОБА_1 шляхом накладення арешту на майно, а саме: на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді