ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 вересня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №592/15083/19 
Номер провадження 22-ц/816/940/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Левченко Т. А. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І., 
сторони справи: 
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа – приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталія Борисівна, 
особа, яка не приймала участі у справі – ОСОБА_3 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року в складі судді Фоменко І.М., постановлене у м. Суми, повний текст судового рішення виготовлено 29 березня 2021 року,

                                                                в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у вересні 2019 року, позивач просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 20.05.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Наталією Борисівною недійсним. Стягнути з ОСОБА_5 на її користь  судові витрати в розмірі 1152 грн. 60 коп. 
Свої вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який є її батьком. В зв`язку з цим, вона звернулася до приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б. із заявою про прийняття спадщини, проте дізналась про наявність заповіту від 20.05.2019, відповідно до якого все належне йому майно заповідається відповідачу. Вказує, що у січні 2016 року ОСОБА_4 одружився з ОСОБА_5 , проте в належній йому квартирі за адресою: АДРЕСА_1 проживав один. З часу одруження він почав зловживати спиртними напоями, зчиняв сварки з колишньою дружиною ОСОБА_6 , яка також мешкала у вказаній квартирі. Зазначає, що ОСОБА_4 лікувався від раку легенів проте лікування не дало позитивних результатів. Саме в цей тяжкий для нього період він склав оскаржуваний заповіт. Через 5 днів після складання заповіту ОСОБА_4 помер. Вказує, що волевиявлення ОСОБА_4 в момент складання заповіту не було вільним і не відповідало його волі. Спірний заповіт було складено під впливом психічного тиску його дружини в момент. Коли останній через стійкий розлад здоров`я, вживання медичних препаратів не усвідомлював значення своїх дій та  не міг керувати ними.  
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 березня 2021 року в задоволенні первісних позовних відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач не довела належним чином порушення процедури складання оскаржуваного правочину, не спростувала вільного волевиявлення заповідача ОСОБА_4 щодо розпорядження своїми майновими правами на користь дружини ОСОБА_2 під час складання заповіту, шляхом підтвердження його вчинення під психічним тиском відповідача, не обґрунтувала факту вчинення заповіту в стані, коли заповідач не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне встановлення судом фактичних обставин справи, неправильне застосування матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким  задовольнити її позовні вимоги. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що померлий ОСОБА_4 за життя перебував у добрих відносинах зі своїми доньками – з нею та ОСОБА_7 та неодноразово, в присутності свідків вказував про те, що частина квартири, яка є його особистою власністю (після розірвання шлюбу та поділу майна) є надбанням сім`ї і незалежно від життєвих обставин буде успадкована дітьми. Вказує, що після одруження з відповідачем ОСОБА_4 поводив себе дивно: періодично розмовляв сам із собою, інколи зовсім не реагував на оточуючих та не відкликався на своє ім`я. Зазначає, що при складанні заповіту волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало його волі. Спірний заповіт було складено ним під впливом психічного тиску дружини в момент коли останній через стійкий розлад здоров`я вживання медичних препаратів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. 
Відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1   учасниками справи не направлено. 
12.07.2021 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_3 , яка є особою, яка не приймала участі у справі, у якій остання, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, а саме: виключити зі спадкової маси заповіту від 20.05.2019 складеного ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., зареєстрованого за № 762 на 1/2 частку двокімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_2 .
Ухвалою Сумського апеляційного суду  від 13.07.2021 року клопотання ОСОБА_3 про залучення її до справи як третю особу, яка заявляє самостійні права  щодо предмету спору, залишено без задоволення. 
Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції при прийнятті рішення не залучив її до розгляду, як учасника справи. Про наявність оскаржуваного рішення їй стало відомо 21.06.2021 року з Єдиного державного реєстру судових рішень. Вказує, що їй відомо, що ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів все своє майно дружині ОСОБА_2 . Вказує, що ОСОБА_2 є правонаступником ОСОБА_4 . Разом з тим, на даний час у провадженні Зарічного районного суду Сумської області знаходиться справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання спільною сумісною власністю членів сім`ї члена житлово – будівельного кооперативу ОСОБА_8 та ОСОБА_3 двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частину вказаної квартири, визнання частково недійсним свідоцтва серія НОМЕР_1 від 13.06.2008 року, що видане на ім`я ОСОБА_8 . Визнання частково недійсним свідоцтва за заповітом про право власності на 1/2 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , видане на ім`я ОСОБА_4 . Зазначає, що 1/2 частка двокімнатної кооперативної квартири АДРЕСА_2 , яка є предметом спору у справі № 591/6454/18 входить до спадкової маси, котру охоплює оскаржуваний заповіт. 
Від відповідача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в якому остання з нею не погоджується та зазначає, що бажання ОСОБА_4 скласти заповіт на її користь було вільним і відповідало його особистому волевиявленню, ніякого впливу на його волевиявлення вона не мала. Вказує, що ні хвороба ні лікування від неї не впливали на його психічний стан і він усвідомлював значення своїх дій та керував ними і укладаючи заповіт бажав саме тих наслідків, які настали. Вказує, що ОСОБА_4 не зловживав спиртними напоями, оскільки працював електриком, тобто на роботі, яка є підвищеною небезпекою для життя та проходив лікування і мав надію на позитивний результат. Просить в задоволенні позовних вимог відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
У відповіді на відзив ОСОБА_3 пояснила, що відповідач має намір прийняти спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка  охоплюється заповітом, який на даний час оскаржено в судовому порядку  і є предметом апеляційного перегляду, тому вважає, що   саме виключення  зі спадкової маси  заповіту від 20.05.2019р. 1/2 частки  двокімнатної  кооперативної квартири АДРЕСА_3 забезпечить ефективний захист її прав та інтересу. 
Позивач та її представник  в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 .
Відповідач та її представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарг заперечували, просив рішення залишити без змін.
Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.
Як вбачається з матеріалів цивільної справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1   є дочкою померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с.8).
З довідки КНП «Клінічний пологовий будинок пресвятої діви Марії» Сумської міської ради від 13.11.20219 року вбачається, що ОСОБА_4 в період з 18.07.2018 року по 31.01.2019 року працював у зазначеній установі на посаді електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування 3 розряду, причина звільнення – за власним бажанням (ст. 38 КЗпП України).
08.01.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб (а.с.140).
З медичної документації ОСОБА_4 вбачається, що останній хворів онкологічним захворюванням легень, та в період з вересня 2018 року по травень 2019 року проходив амбулаторне і стаціонарне лікування в ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер».
20.05.2019 року ОСОБА_4 склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Скоробагатько Н.Б., зареєстрований в Реєстрі за №762 відповідно до якого все своє майно заповів своїй дружині ОСОБА_2 (а.с. 198).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с.13).
Згідно з довідкою №9 від 04.06.2019 року виданою ТОВ «Струмок», квитанцією ФОП ОСОБА_9 , договором – замовленням про надання ритуальних послуг, передбачених мінімальним переліком окремих видів ритуальних послуг, необхідних при організації поховання, ОСОБА_2 було понесено витрати на поховання ОСОБА_4   (а.с.70-72).
Відповідно до довідки КНП СОР «Обласний клінічний медичний центр соціально небезпечних захворювань» від 29.10.2020 року ОСОБА_4 на обліку у лікаря нарколога не перебуває (а.с.150).
Згідно висновку судово – психіатричного експерта № 359 від 24.12.2020 року під час складання заповіту 20.05.2019 року, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.159- 162).
Відповідно до висновку експертів № 1109 від 26.02.2021 року за результатами проведення комісійної посмертної судової психологічної експертизи у цивільній справі № 592/15083/19 провадження № 2/592/222/20 не виявлено переконливих психологічних факторів та мотивувальних чинників, які б вказували про можливе неправильне або помилкове уявлення щодо змісту запланованого правочину на момент складання заповіту від 20.05.2019 року (а.с.173 – 188). 
За життя ОСОБА_4   успадкував квартиру в АДРЕСА_4   і отримав  15.12.2015р. свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті с своєї рідної сестри ОСОБА_8 , яка була матір`ю ОСОБА_3 , яка на даний час в судовому порядку оспорює право власності померлої матері на вказану квартиру та  свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оформлене  за життя ОСОБА_4 . 
За заповітом ОСОБА_4 від 20.05.2019 року, останній заповів своїй дружині ОСОБА_2 усе майно, яке  буде йому належати  на день його смерті. 
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.(ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. 
Згідно з ч. 1-3 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. 
Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
За правилами ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно ч. 4 ст. 1257 ЦК України, у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.
Згідно з ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Заповіти, посвідчені, зокрема, нотаріусом, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Виключний перелік підстав недійсності заповіту встановлено ч. 1 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. 
Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. (ч. 3 ст. 1257 ЦК України). 
Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Загальні підстави недійсності правочину визначені статтею 215 ЦК України. 
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним (ч. 2 ст. 215 ЦК України). 
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.
Зі змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
У своїх доводах, що викладені в апеляційній скарзі, позивач посилається на відсутність у спадкодавця волі на складання заповіту, аргументуючи вказані доводи тією обставиною, що на момент складання та посвідчення заповіту, спадкодавець хворів та не усвідомлював значення своїх дій і не міг ними керувати, а також на те, що оспорюваний заповіт був підписаний спадкодавцем під впливом психологічного тиску відповідача. При цьому доказів на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Разом з цим, позивачем всупереч частини 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не було надано до суду першої інстанції беззаперечних доказів того, що померлий ОСОБА_4 на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь – яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту. 
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 дійсно хворів онкологічним захворюванням легень, та в період з вересня 2018 року по травень 2019 року проходив амбулаторне і стаціонарне лікування в ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер». Водночас, колегія суддів зауважує, що вказані обставини не дають підстав для однозначного висновку стосовно того, що у в процесі хвороби ОСОБА_4 перебував у стані, що не давав йому можливості усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, як не свідчать і про відсутність його волі на складання оскаржуваного заповіту. 
Разом з тим, відповідно до наявних в матеріалах справи висновку судово – психіатричного експерта № 359 від 24.12.2020 року та висновку експертів № 1109 від 26.02.2021 року за результатами проведення комісійної посмертної судової психологічної експертизи у цивільній справі № 592/15083/19 провадження № 2/592/222/20, під час складання заповіту 20.05.2019 року, ОСОБА_4 хронічним психічним захворюванням не страждав, не виявляв ознак тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності. За своїм психічним станом міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.159- 162).
Предметом дослідження  експертів була медична документація  на ОСОБА_4 , а саме, амбулаторна картка та  4 картки стаціонарного хворого через лікування останнього у періоди  з 12 по 17 вересня 2018 року, з 04 по 09 жовтня 2018 року, з 29 жовтня по 05 листопада 2018 року і з 30 листопада по 05 грудня 2018 року в  ОКЗ «Сумський обласний клінічний онкологічний диспансер».
Жодних доказів на спростування вказаних висновків відповідачем до суду надано не було, як і доказів того, що оскаржуваний заповіт було підписано спадкодавцем під впливом психологічного тиску з боку відповідача, з огляду на те, що вказаний правочин було укладено та посвідчено в присутності нотаріуса.
Доводи позивача, що викладені в його апеляційній скарзі стосовно того, що померлий ОСОБА_4 за життя перебував у добрих відносинах зі своїми доньками – з нею та ОСОБА_7 та неодноразово, в присутності свідків вказував про те, що частина квартири, яка є його особистою власністю (після розірвання шлюбу та поділу майна) є надбанням сім`ї і незалежно від життєвих обставин буде успадкована дітьми колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на те, що відповідно до ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що позивачем не було доведено достатніми та належними доказами тих обставин, що померлий спадкодавець на момент складання заповіту не усвідомлював значення своїх дій та був будь – яким чином обмежений у реалізації своїх цивільних прав, в тому числі і щодо складання заповіту. 
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_3 , то вони не спростовують висновків суду першої інстанції, які є послідовними і ґрунтуються на матеріалах справи. Доводи щодо виключення із спадкової маси спірної квартири, яка була успадкована ОСОБА_4 ще за життя після смерті сестри ОСОБА_8 при відсутності судового рішення про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на підставі якого за померлим ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, бо визнає  їх такими, що суперечать загальним принципам спадкування за заповітом, викладеним у статях 1233-1235 ЦК України, які визначили право фізичної особи з повною цивільною дієздатністю  на особисте розпорядження  своїм майном на випадок смерті. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував, обставини, що мають значення для справи і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-382, 389 ЦПК України, суд

                                                                  п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми 18 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 вересня 2021 року.

Головуючий -                                                                                               С.С. Ткачук

Судді:                                                                                                            О.Ю. Кононенко

                                                                                                                        Т.А. Левченко