15.07.21
22-ц/812/1299/21
Провадження №22-ц/812/1299/21
ПОСТАНОВА
Іменем України
15 липня 2021 року                                                        м. Миколаїв
справа № 487/3887/19
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
із секретарем судового засідання Біляєвою В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі, за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 17 травня 2021 року під головуванням судді Кузьменка В.В., дата складання повного тексту судового рішення не зазначена,
У С Т А Н О В И В:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виділ майна в натурі.
Позивач зазначав, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 27 червня 1987 року по 03 липня 2009 року.
01 листопада 2000 року ними було придбано 17/50 часток цілого житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В цілому житловий будинок складався з житлового будинку літ. А, житловою площею 35,6 кв.м, навісу Літ-З, сараю Літ-В, гаражу, Літ-М, гаражу літ-Н, погрібу, вбиральні, сараїв Літ-Б та Ж, огорожі та інших споруд.
Після реконструкції, на підставі рішення Миколаївського міськвиконкому від 21.05.2004 року позивачу було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - 93/100 часток житлового будинку з магазином, розташовані по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку, житловою площею 74 кв.м., допоміжних побутових приміщень, загальною корисною площею 80,59 кв.м., та магазину, загальною площею 29,1 кв.м. з допоміжними спорудами. При цьому, за твердженням позивача, житлова площа використовувалася за цільовим призначенням, тобто для проживання.
Згідно рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20.12.2011 року та відповідно до ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 19.01.2012 року щодо роз`яснення судового рішення про поділ сумісного майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - у власність ОСОБА_3 було передано будівельні та оздоблювальні матеріали та інше майно, що були використані сторонами при самочинному спорудженні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованих в АДРЕСА_1 , загальною вартістю 523853 грн, перелік яких міститься у матеріалах судової-будівельно-технічної експертизи № 120-330 від 09 березня 2010 року. Право власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, у тому числі на житлові приміщення з допоміжними побутовими приміщеннями та спорудами, за ОСОБА_3 визнано не було, а рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 14.11.2018 року визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності від 22.09.2015 року на цілий (1/1) магазин-склад за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Посилаючись на те, що відповідно до експертного дослідження № 125-080 від 07.07.2014 року (яке виконане після ухвалення рішення апеляційним судом від 20.12.2011 року про поділ майна подружжя), житлові приміщення з допоміжними побутовими приміщеннями (кухня, санвузол, коридор, котельна), блок-гараж – є окремим об`єктом, які не входять до складу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за цією адресою, та він є власником Ѕ частина зазначеного нерухомого майна, яким він не може користуватися через тривалий конфлікт з відповідачкою, ОСОБА_1 просив виділити йому в натурі по Ѕ часток у житловому будинку, з допоміжними побутовими приміщеннями, загальною корисною площею 80,59 кв.м. та у господарському блоці-гаражу загальною площею 75,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2021 року закрито провадження у справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки ані рішеннями місцевого, апеляційного і касаційного судів у справі за позовом ОСОБА_3 до нього про поділ майна подружжя, ані жодним іншим судовим рішенням на даний час не вирішено питання про право власності відповідачки на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а було вирішено передати у її власність будівельні матеріали, що були використані при самочинному будівництві магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складом. А тому апелянт вважає, що підстави та предмет його позову та позову, який раніше подавала відповідачка не є тотожними, оскільки заявлений ним позов стосується розподілу житлових приміщень житлового будинку АДРЕСА_2 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Білов І.В., просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 . Зазначав, що вже станом на 2012 рік не існувало такого об`єкту нерухомості, як 93/100 частин житлового будинку з магазином, а існувала реконструйована будівля магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складом загальною площею 147 кв.м. Судами встановлено факт самочинного будівництва магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складом, яке було збудовано на місці 93/100 часток житлового будинку з магазином. Крім того, згідно відповіді ММБТІ від 08.06.2015 року та адміністрації Заводського району м. Миколаєва від 22.06.2015 року за фактичном станом житлових приміщень за адресою АДРЕСА_1 не існує. Також зазначає, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 року прийнято стосовно поділу майна подружжя, об`єкт «ЛУВР» і був одним із пунктів поділу. Враховуючи викладене, вважає, що суд першої інстанції ретельно вивчив обставини справи та прийняв рішення в межах діючого законодавства.
В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Коваль В.І. - підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги.
Представники  ОСОБА_5 - адвокати Білов І.В. і Олефір М.В. - просили про відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
Задовольняючи клопотання представника відповідачки про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що є рішення рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.11.2009 року, Апеляційного суду Миколаївської області від 15.03.2010 року та Вищого спеціалізованого суду України від 24.02.2012 року, ухвалені у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, які набрали законної сили, тобто у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Колегія суддів не погоджуєтья із цим висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
Закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто збігаються сторони, предмет і підстави позовів.
Позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18).
Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить захистити його право.
Як вбачається з матеріалів справи за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у липні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_1 , посилаючись на ст. ст. 69, 70, 71, 72 Сімейного кодексу України і просила суд визнати за нею право власності на частку у загальному майні подружжя, виділивши їй в натурі квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; будівлі, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_5 ; транспортний засіб марки «NISSAN» модель MICRO, 2008 року випуску; квартиру АДРЕСА_6 ; відповідачеві виділити в натурі та визнати за ним право власності на нежитлові будівлі та житловий будинок, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_7 ; транспортний засіб марки «VOLKAWAGEN» модель LT 28, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; транспортний засіб марки «Mersedes-benz» модель 812D, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки «REXTON», 2007 року випуску. 
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя та визнання права власності задоволено частково. Виділено у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_3 ; квартиру АДРЕСА_4 ; квартиру АДРЕСА_6 ; автомобіль марки «Mersedes-benz», модель ATEGO 923, 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_3 ; автомобіль марки «NISSAN MIKRO», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_4 ; 93/100 часток житлового будинку з магазином по АДРЕСА_5 , загальною вартістю 1801687 грн. 08 коп. Виділено у власність ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_8 ; автомобіль марки «VOLKSWAGEN», модель LT 28, 1986 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 ; автомобіль марки «Mersedes-benz», модель 812D, 1998 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 ; автомобіль марки «REXTON», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , загальною вартістю 2575806 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію у розмірі 387059 грн. 46 коп., що складає половину різниці вартості майна. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року в частині виділення у власність позивачки 93/100 часток житлового будинку АДРЕСА_5 та стягнення грошової компенсації - скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення. Передано у власність ОСОБА_3 будівельні та оздоблювальні матеріали та інше майно, які були використані сторонами при самочинному спорудженні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складом на місці 93/100 часток житлового будинку з магазином, розташованих у АДРЕСА_5 , загальною вартістю 523853 грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 445133 грн. 00 коп. грошової компенсації до рівності часток сторін. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 19 січня 2012 року виправлено описку у описовій частині рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2011 року. Присуджено вважати вірною юридичну адресу, за якою знаходяться нежитлові приміщення, виділені рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2009 року у власність ОСОБА_1 АДРЕСА_7 .
Роз`яснено, що за вказаним рішенням апеляційного суду у власність ОСОБА_3 передані будівельні та оздоблювальні матеріали та інше майно, що були використані сторонами при самочинному спорудженні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » зі складом на місці 93/100 часток житлового будинку з магазином, розташованих у АДРЕСА_5 , загальною вартістю 523853грн.00коп., перелік яких міститься у матеріалах судової будівельно-технічної експертизи № 120-330 від 9 березня 2010 року на аркушах справи 145-179.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 24.02.2012 року рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 грудня 2011 року залишено без змін.
Отже, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо тотожності позову ОСОБА_3  у вищевказаній справі із позовом ОСОБА_1  у даній справі, не звернувши належної уваги, що у цій справі позивач просить виділити йому в натурі по Ѕ часток у житловому будинку, з допоміжними побутовими приміщеннями, загальною корисною площею 80,59 кв.м. та у господарському блоці-гаражу загальною площею 75,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , обгрунтовуючи свої вимоги тим, що це майно є окремим об`єктом та не входить до складу магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за цією адресою.
Отже матеріально-правові вимоги  ОСОБА_1 та обставини, якими обґрунтоване його звернення до суду, не є тотожними з позовом  ОСОБА_3 .
За такого, відсутні передбачені п.3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України підстави для закриття провадження у справі.
Викладені представником відповідачки у відзиві на апеляційну скаргу доводи щодо тотожності підстав та предмету цього спору із підставами та предметом позову ОСОБА_7 ( ОСОБА_5 ) про поділ майна подружжя та наявності підстав для закриття провадження даній справі - не можуть бути прийняті до уваги. Оцінка наведених представником відповідачки доводів про необґрунтованість та безпідставність позову ОСОБА_1 має бути надана судом при вирішенні спору по суті. 
З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у даній справі на підставі п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України не відповідає вимогам закону, а тому відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 травня 2021 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                                     В.В. Коломієць

Судді                                                                     О.О. Данилова

                                                  Н.О. Шаманська

__________________________________________________
Повний текст постанови складено 21 липня 2021 року