ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
09 серпня 2021 року           справа №200/10971/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Гаврищук Т.Г., Компанієць І.Д., за участі секретаря судового засідання – Харечко О.П., представника відповідача – Тулянкіної М.М.,  розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі  № 200/10971/20-а (головуючий І інстанції Загацька Т.В.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю  «Джеремін» до Азовської митниці Держмитслужби про скасування карток відмови у митному оформленні,-

                                                        ВСТАНОВИВ:

25 листопада 2020 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю “Джеремін” до Азовської митниці Держмитслужби, в якій просить: скасувати картки відмови у митному оформленні №№ UA700140/2020/00042 від 14 липня 2020 року, UA700140/2020/00047 від 25 серпня 2020року, UA700140/2020/00053 від 06 жовтня 2020 року (а.с. 1-4 т.1).
Рішенням Донецького окружного  адміністративного  суду від 30 березня 2020 року  у справі № 200/13906/19-а адміністративний позов задоволено. Скасувати картки відмови у митному оформленні Азовської митниці Держмитслужби №№ UA700140/2020/00042 від 14 липня 2020 року, UA700140/2020/00047 від 25 серпня 2020року, UA700140/2020/00053 від 06 жовтня 2020 року  (а.с. 17-23 т. 2).
Не погодившись із судовим рішенням, Азовська митниця Держмитслужби подала апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що при з`ясуванні фактичних обставин судом поверхово досліджені наявні докази та обставини виникнення спірних правовідносин, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті.
Апелянтом зазначено, що при перевірці поданих документів спрацювала система управління ризиками, у зв`язку з чим у відповідача виникли обґрунтовані сумніви щодо достовірності задекларованої митної вартості товару, що зумовило необхідність витребувати додаткові документи для оцінки правильності формування ціни на задекларований товар. Позивач відмовився від надання витребуваних документів (а.с. 34-44 т.2).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином 
Представник відповідача в судовому засіданні в режимі відео конференції підтримала доводи апеляційної скарги, зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін,  з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 13.07.2020 товариством з обмеженою відповідальністю “Джеремін” подана митна декларація UA700140/2020/001295, якою задекларовано товар “петролатум”, поставлений за контрактом від 14.02.2019 №FD-1402/19, що укладений позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю “НАФТАДОН” (Болгарія).  
До митної декларації було надано: 
- рахунок-фактуру (інвойс) №000000021 від 23.06.2020;
- декларацію про походження товару від 23.06.2020;
- залізничну накладну СМГС №00041319 від 03.07.2020;
- довідку про транспортні витрати №714 від 13.07.2020; 
- контракт № FD -1402/19 від 14.02.2019;
- додаткову угоду (доповнення) №18 від 08.06.2020;
- некласифікований документ - паспорт №3-464 від 11.06.2020;
- некласифікаційний документ - технічні умови - 0255-053-48120848-2007.
13.07.2020 відповідачем сформовано запит (повідомлення) про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а декларантом – повідомлено про неможливість їх подання.
14.07.2020 відповідачем прийнято рішення №UА700140/2020/000011/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00042.
У рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що в рамках реалізації положень статей 52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Враховуючи, що згідно ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та у зв`язку з тим, що відомості не підтверджені документально метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються не може бути застосований (ст.58 Митного кодексу України). За результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією від 13.07.2020 №UА700140/2020/001295 встановлені розбіжності не спростовані: у товаротранспортному документі (СМГС №00041319 від 03.07.2020 зазначено митну декларацію країни відправлення (республіка Білорусь) від 06.02.2020 №11209107/060720/0111034, яка до митного оформлення не надана; у товаротранспортному документі (СМГС №00041319 від 03.07.2020 в гр. 23 зазначено номер договору на перевезення вантажу з ТОВ «Транслог» від 08.02.2018 № 07930/ЦТЛ-2018, який до митного оформлення не надано; відповідно до даних довідки від 13.07.2020 №714 зазначено, що перевезення товару здійснено від станції Малашевичі (Польща). Відповідно до даних контракту від 14.02.2019 №FD-1402/19 продавцем товару є фірма ТОВ «Нафтадон», яка знаходиться у місті Софія, Болгарія. У товаротранспортному документі СМГС №00041319 від 03.07.2020 станцією призначення визначено ст Роя Донецька. У додатку до контракту від 08.06.2020 №18 та інвойсу від 23.06.2020 №000000021 передбачені умови поставки СРТ ст.Брест (Республіка Білорусь). Згідно з п.3.1 розділу 3 контракту від 14.02.2019 №FD -1402/19 умови поставки визначаються «Інкотермс - 2010». Керуючись роз`ясненнями до Інкотермс -2010, умови поставки СРТ означають, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення (у даному випадку ст. Брест). Відповідно до ч.10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Отже, з урахуванням неможливості простежити маршрут транспортування товару, є вірогідність того, що до митної вартості не були включені витрати на транспортування товару відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також спростування вищевказаних розбіжностей, митну вартість може бути визнано. В рамках виконання частини 5 статті 55 Митного кодексу України проведено консультацію з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна у митного органу. У митного органу наявна інформація про вартість оформлених ідентичних товарів відповідно до вимог стати 59 Митного кодексу України. Джерело інформації: - Митна декларація від 20.11.2019 №UА700150/2020/002276. Вартість за кг складає 0,635 євро. Вартість транспортних послуг відповідно до довідки від 13.07.2020 №714 - 9631,69 грн. Розрахунок: 53450 кг *0,635 євро *30,3988+9631,69=1041389,76 грн. Ціна за 1 кг складає 0,6409 євро. Декларант має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 МКУ. 
У картці відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00042 вказано, що органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товару. В рамках положень пункту 2 частини 6 статті 54 МКУ декларантом не подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації: 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також спростування розбіжностей, направлених в електронних повідомленнях від 13.07.2020 та 14.07.2020 до електронно/ митної декларації від 13.07.2020 №UА700140/2020/001295, митну вартість може бути визнано. Роз`яснено, що здійснити митне оформлення із урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 14.07.2020 UА700140/2020/000011/2 та подати нову митну декларацію у термін, передбачений вимогами п.2 ст.263 МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про відмову у митному оформленні відповідно до глави 4 МКУ до органу вищого рівня та/ або суду.
25.08.2020 товариством з обмеженою відповідальністю “Джеремін” подана митна декларація UA700140/2020/001554, якою задекларовано товар “петролатум”, поставлений за контрактом від 14.02.2019 №FD-1402/19, що укладений позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю “НАФТАДОН” (Болгарія).  
До митної декларації було надано: 
- рахунок-фактуру (інвойс) №000000023 від 30.07.2020;
- декларацію про походження товару від 30.07.2020;
- накладну ЦІМ №00055590 від 13.08.2020;
- калькуляцію транспортних витрат №869 від 21.08.2020;
- контракт № FD -1402/19 від 14.02.2019;
- додаткову угоду (доповнення) №18 від 08.06.2020;
- некласифікований документ - паспорт №3-576 від 13.07.2020;
- некласифікаційний документ - технічні умови - 0255-053-48120848-2007.
25.08.2020 відповідачем сформовано запит (повідомлення) про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а декларантом – повідомлено про неможливість їх подання.
25.08.2020 відповідачем прийнято рішення №UА700140/2020/000012/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00047.
У рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що в рамках реалізації положень ст.ст.52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Враховуючи, що згідно ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та у зв`язку з тим, що відомості не підтверджені документально метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються не може бути застосований (ст.58 Митного кодексу України). 3а результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією від 25.08.2020 №UA700140/2020/001554 встановлені розбіжності не спростовані: 1.У товаротранспортному документі СМГС №00055590 від 13.08.2020 зазначено митну декларацію країни відправлення (республіка Білорусь) від 14.08.2020 №11209107/140820/0114744, яка до митного оформлення не надана. 2. У товаротранспортному документі СМГС №00055590 від 13.08.2020 в гр. 23 зазначено номер договору на перевезення товару з ТОВ «Транслог» від 08.02.2018 №07930/ЦТЛ-2018, який до митного оформлення не надано. 3. Відповідно до даних листа від 21.08.2020 №869 зазначено, що перевезення товару здійснено від станції Малашевичі (Польща). Відповідно до даних контракту від 14.02.2019 №FD-1402/19 продавцем товару є фірма ТОВ «Нафтадон», яка знаходиться у місті Софія, Болгарія. У товаротранспортному документі СМГС №00055590 від 13.08.2020 станцією призначення визначено ст Роя Донецька. У додатку до контракту від 07.07.2020 року №19 та інвойсу від 30.07.2020 №000000023 передбачені умови поставки СРТ ст.Брест (Республіка Білорусь). Згідно з п. 3.1 розділу 3 контракту від 14.02.2019 № FD -1402/19 умови поставки визначаються «Інкотермс-2010». Керуючись роз`ясненнями до Інкотермс - 2010, умови поставки СРТ означають, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення (у даному випадку ст. Брест). Відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Отже, з урахуванням неможливості простежити маршрут транспортування товару, є вірогідність того, що до митної вартості не були включені витрати на транспортування товару відповідно до ч.10 ст.58 Митного кодексу України. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) Із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями^) копію митної декларації країни відправлення, а також спростування вищевказаних розбіжностей, митну вартість може бути визнано. В рамках виконання частини 5 ст.55 Митного кодексу України з метою обрання методу визначення митної вартості проведено процедуру консультації. У митного органу наявна інформація про вартість оформлених ідентичних товарів відповідно до вимог статті 59 Митного кодексу України. Джерело інформації: - Митна декларація від 20.11.2019 № UА700150/2019/002276. Вартість за кг складає 0,635 євро. Вартість транспортних послуг відповідно до довідки від 21.08.2020 №869 - 9631,69 грн. Розрахунок: 53400 кг *0,635 євро *32,2416+9631,69=1102912,10 грн. Ціна за 1 кг складає 0,6406 євро. Декларант має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються:- у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів-за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 МКУ. Декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.           
У картці відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00047 вказано, що органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товару. В рамках положень пункту 2 частини 6 статті 54 МКУ декларантом не подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації: 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також спростування розбіжностей, направлених в електронних повідомленнях від 25.08.2020 до електронної митної декларації від 25.08.2020 №UА700140/2020/001554, митну вартість може бути визнано. Також порушено вимоги ст. 257 МКУ та вимоги Порядку заповнення митних декларацій на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №651, в частині внесення відомостей до графі 23 електронної митної декларації щодо курсу валюти євро до гривні (правильний курс - 32.2416 грн. до 1 евро). Роз`яснено, що здійснити митне оформлення із урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 25.08.2020 UА700140/2020/000012/2 та подати нову митну декларацію у термін, передбачений вимогами п.2 ст.263 МКУ із зазначенням правильного курсу валюти у графі 23 електронної митної декларації. Декларант має право оскаржити рішення про відмову у митному оформленні відповідно до глави 4 МКУ до органу вищого рівня та/ або суду.
06.10.2020 товариством з обмеженою відповідальністю “Джеремін” подана митна декларація UA700140/2020/001845, якою задекларовано товар “петролатум”, поставлений за контрактом від 14.02.2019 №FD-1402/19, що укладений позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю “НАФТАДОН” (Болгарія).  
До митної декларації було надано: 
- рахунок-фактура (інвойс) № 000000024 від 01.09.2020;
- декларація про походження товару № 000000024 від 01.09.2020;
- залізничну накладну СМГС №00076547 від 23.09.2020;
- довідка про транспортні витрати № 983 від 02.10.2020; 
- контракт № FD-1402/19 від 14.02.2019;
- додаткова угода (доповнення) № 20 від 20.08.2020;
- некласифікований документ - паспорт №3-657 від 08.08.2020. 
- некласифікаційний документ - технічні умови - 0255-053-48120848-2007 від 01.02.2008.
07.10.2020 відповідачем сформовано запит (повідомлення) про надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а декларантом – повідомлено про неможливість їх подання.
07.10.2020 відповідачем прийнято рішення №UА700140/2020/000013/2 про коригування митної вартості товарів та картку відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00053.
У рішенні про коригування митної вартості товарів зазначено, що в рамках реалізації положень ст.ст.52, 53, 54, 55, 58, 335 Митного кодексу України, за результатами опрацювання документів, наданих для підтвердження заявленої митної вартості товарів встановлено, що заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Враховуючи, що згідно ст.52 Митного кодексу України, декларант зобов`язаний подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватись на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню та у зв`язку з тим, що відомості не підтверджені документально метод визначення митної вартості за ціною угоди щодо товарів, які імпортуються не може бути застосований (ст.58 Митного кодексу України). 3а результатами опрацювання документів, поданих разом із митною декларацією від 06.10.2020 №UА700140/2020/001845 встановлені розбіжності не спростовані: 1.У товаротранспортному документі СМГС №00076547 від 23.09.2020 зазначено митну декларацію країни відправлення (республіка Білорусь) від 24.09.2020 №11209107/240920/0118204, яка до митного оформлення не надана.2. У товаротранспортному документі СМГС №00076547 від 23.09.2020 в гр. 23 зазначено номер договору на перевезення товару з ТОВ «Транслог» від 08.02.2018 № 07930/ЦТЛ-2018, який до митного оформлення не надано.3. Відповідно до даних листа від 02.10.2020 №983 зазначено, що перевезення товару здійснено від станції Малашевичі (Польща). Відповідно до даних контракту від 14.02.2019 №FD-1402/19 продавцем товару є фірма ТОВ «Нафтадон», яка знаходиться у місті Софія, Болгарія.4.У товаротранспортному документі СМГС №00076547 від 23.09.2020 станцією призначення визначено ст Роя Донецька. У додатку до контракту від 20.08.2020 №20 та інвойсу від 01.09.2020 №000000024 передбачені умови поставки СРТ сгт.Брест (Республіка Білорусь). Згідно з п. 3,1 розділу 3 контракту від 14.02.2019 № FD -1402/19 умови поставки визначаються «Інкотермс - 2010». Керуючись роз`ясненнями до Інкотермс - 2010, умови поставки СРТ означають, що продавець доставить товар названому їм перевізнику. Крім цього, продавець зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з перевезенням товару до названого пункту призначення (у даному випадку ст. Брест). Відповідно до ч.10 ст. 58 Митного кодексу України при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті. Отже, з урахуванням неможливості простежити маршрут транспортування товару, є вірогідність того, що до митної вартості не були включені витрати на транспортування товару відповідно до ч.10 ст. 58 Митного кодексу України. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації; 4) каталоги, специфікації', прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, а також спростування вищевказаних розбіжностей, митну вартість може бути визнано. В рамках виконання частини 5 ст.55 Митного кодексу України з метою обрання методу визначення митної вартості проводимо процедуру консультації. У митного органу наявна інформація про вартість оформлених ідентичних товарів відповідно до вимог статті 59 Митного кодексу України. Джерело інформації: - Митна декларація від 20.11.2019 № UА700150/2019/002276. Вартість за кг складає 0,635 євро. Вартість транспортних послуг відповідно до довідки від 02.10.2020 №983 - 9813.42 грн. Розрахунок: 54300 кг *0,635 євро *33,4037+9813,42=1161589,6979 грн. Ціна за 1 кг складає 0,6404 євро. Декларант має право на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; - у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X МКУ в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 МКУ. Декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості у органі вищого рівня відповідно до глави 4 МКУ або до суду.           
У картці відмови у митному оформленні товарів №UА700140/2020/00053 вказано, що органом доходів і зборів прийнято рішення про коригування митної вартості товару. В рамках положень пункту 2 частини 6 статті 54 МКУ декларантом не подано додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості. За умови надання, згідно частини 3 ст.53 МКУ документів, а саме: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) виписку з бухгалтерської документації: 4) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 5) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 6) копію митної декларації країни відправлення., а також спростування розбіжностей, направлених в електронних повідомленнях від 06.10.2020 до електронної митної декларації від 06.10.2020 №UА700140/2020/001845, митну вартість може бути визнано. Роз`яснено, що здійснити митне оформлення із урахуванням рішення про коригування митної вартості товарів від 07.10.2020 UА700140/2020/000013/2 та подати нову митну декларацію у термін, передбачений вимогами п.2 ст.263 МКУ. Декларант має право оскаржити рішення про відмову у митному оформленні відповідно до глави 4 МКУ до органу вищого рівня та/ або суду.
Спірним питанням у справі, є правомірність прийняття митним органом карток відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів та рішення про коригування митної вартості.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів, що подані позивачем для визначення митної вартості товару документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. 
Відтак, відсутність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей робить безпідставним прийняті картки відмови.
Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції з наступних підстав.
За унормуванням статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії (частина перша статті 257 Митного кодексу України).          Статтею 49 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).
Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених  частиною шостою статті 54  цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених    частиною третьою статті 53    цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом     доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 
5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному     органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду (ч.1, 2 ст. 55 Митного кодексу України).
За приписами частини першої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод. 
Застосування другорядного методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим, а  пріоритетним до застосування є саме основний метод. 
Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів. 
Про субсидіарний характер застосування другорядних методів свідчить зміст положень частини третьої статті 58 Митного кодексу України.
Правилами частини першої статті 58 Митного кодексу України основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); 
в) не впливають значною мірою на вартість товару; 
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів. 
При цьому основний метод не застосовується у наступних випадках:
а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні;
б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України). 
Частиною другою статті 54 Митного кодексу України окреслено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
Вимогами частини третьої статті 58 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України). 
Забороняється з огляду на частину п`яту статті 53 Митного кодексу України вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Зі змісту статті 53 Митного кодексу України слідує, що законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондує з положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Водночас, частиною третьою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 
7) копію митної декларації країни відправлення; 
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
З огляду на наведене, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи: 
1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки; 
2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 
3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Крім цього, відповідно до ч. 4 ст. 53 Митного кодексу України у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи:
1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України;
2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам;
3) розрахунок ціни (калькуляцію).
Частиною третьою статті 53 МК України встановлено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.
За приписами пункту 2 частини 4 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З урахуванням цього, електронні повідомлення, які надсилалися декларантові позивача, а в подальшому – рішення про коригування митної вартості, повинні містити причини неможливості визнання заявленої митної вартості, а надання зазначених у них документів повинно усувати такі причини.
Такого висновку суд дійшов з урахуванням наведених вище норм та положень частин 1, 2 статті 256 МК України, згідно з якими відмова у митному оформленні - це письмове вмотивоване рішення органу доходів і зборів про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. 
У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до частини 7 статті 54 МК України у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Тлумачення даних норм у їх системному зв`язку між собою та з положеннями пункту 2 частини 6 статті 54, частини 3 статті 53 МК України дозволяє дійти висновку, що відмова у митному оформленні повинна бути аргументованою невиконанням вимог, що пов`язані саме з тими причинами, у зв`язку з якими органом доходів і зборів були витребувані додаткові документи.
Такий правовий висновок сформульований Верховним Судом у постанові по справі №820/2014/17 (адміністративне провадження №К/9901/448/17) від 12 квітня 2018 року.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що за змістом пункту 1.2 контракту від 14.02.2019 №FD-1402/19 кількість, асортимент, ціна та строки поставки кожної партії продукції вказуються у додатках до цього контракту, які є його невід`ємною частиною; за змістом пункту 2.3 контракту кількість поставленої продукції визначається за відомостями залізничної накладної станції відправлення, СМR; за змістом пункту 3.1 контракту умови контракту визначаються умовами «Інкотермс-2010» із застереженнями, обумовленими сторонами у контракті.
За відомостями додатку №18 до контракту від 14.02.2019 його сторони домовились про поставку петролатуму у кількості 55 т на загальну суму 27280,00 євро (за 1 т 496 євро) за умовами поставки СРТ ст. Брест. В додатку зазначено, що на розсуд постачальника кількість продукції, яка відвантажується за цим додатком, може відхилятися в межах -/+20 відсотків від кількості, яке зазначено в цьому додатку.
Наведені відомості ціни за кг узгоджуються з даними, зазначеними в інвойсі від 23.06.2020 №000000021, кількість 53,450 т на загальну суму 26511,20 євро (за 1 т 496 євро). Кількість поставленої продукції узгоджується також з даними залізничної накладної СМГС від 03.07.2020 № 00041319.
За відомостями додатку №19 до контракту від 14.02.2019 його сторони домовились про поставку петролатуму у кількості 55 т на загальну суму 24750,00 євро (за 1 т 450 євро) за умовами поставки СРТ ст. Брест. В додатку зазначено, що на розсуд постачальника кількість продукції, яка відвантажується за цим додатком, може відхилятися в межах -/+20 відсотків від кількості, яке зазначено в цьому додатку.
Наведені відомості ціни за кг узгоджуються з даними, зазначеними в інвойсі від 30.07.2020 №000000023, кількість 53,4 т на загальну суму 24030 євро (за 1 т 450 євро). Кількість поставленої продукції узгоджується також з даними залізничної накладної СМГС від 13.08.2020 № 00055590.
За відомостями додатку №20 до контракту від 14.02.2019 його сторони домовились про поставку петролатуму у кількості 55 т на загальну суму 24200,00 євро (за 1 т 440 євро) за умовами поставки СРТ ст. Брест. В додатку зазначено, що на розсуд постачальника кількість продукції, яка відвантажується за цим додатком, може відхилятися в межах -/+20 відсотків від кількості, яке зазначено в цьому додатку.
Наведені відомості ціни за кг узгоджуються з даними, зазначеними в інвойсі від 01.09.2020 №000000024, кількість 54,3 т на загальну суму 23892 євро (за 1 т 440 євро). Кількість поставленої продукції узгоджується також з даними залізничної накладної СМГС від 23.09.2020 № 00076547.
Поставка за умовами СРТ Інкотермс 2010 (розшифровка «Carriage Paid To» переводиться як «Фрахт/перевозка сплачені до») передбачає, що контрактна (інвойсова або митна) ціна за товар включає в себе суму вартості самого товару, експортного митного оформлення цього товару з оплатою експортних мит і інших зборів і вартості доставки (фрахту) до місця призначення.
Отже, митна (інвойсова) ціна товару включає до себе транспортні витрати до місця призначення, яким за відомостями митних декларацій UA700140/2020/001295 від 13.07.2020, UA700140/2020/001554 від 25.08.2020, UA700140/2020/001845 від 06.10.2020, додатків №№18, 19, 20 до контракту від 14.02.2019 є ст. Брест (Республіка Білорусь).
Від ст. Брест до ст. Ковель транспортування за умовами СРТ Інкотермс 2010 здійснюється за рахунок позивача, а тому на підставі ч.ч.1,2 ст.53 Митного кодексу України останній зобов`язаний подати митному органу транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів зі ст.Брест до ст. Ковель.
Графа 22 залізничних накладних СМГС від 03.07.2020 № 00041319, СМГС від 13.08.2020 № 00055590, СМГС від 23.09.2020 № 00076547 визначає перевізників і відповідні ділянки шляху, по яким кожен з перевізників здійснює перевезення. За відомостями цієї графи товар перевозило 3 перевізників: 1) ДБ Карго Польська, 2) БЧ, 3) УЗ; при цьому, перевезення від ст. Брест до ст. Хотислав (Республіка Білорусь) здійснював перевізник БЧ, від ст. Заболоття (Україна, це станція на лінії Брест Ковель Львівської залізничної дороги) до РОЯ (Донецька область, пункт призначення) УЗ. Коди перевізників БЧ та УЗ, зазначені в графі 22, різні, що свідчить про те, що це різні перевізники. Такий висновок підтверджується даними графи 23 залізничних накладних, де БЧ це Белінтертранс, УЗ - товариство з обмеженою відповідальністю «Транслог», тобто різні перевізники, що здійснювали перевезення на різних ділянках шляху за різними договорами.
В той же час, фінансово-правові відносини, пов`язані з перевезенням вантажу у позивача були лише з ТОВ «Транслог». І те, що різні перевізники зазначені в СМГС не спростовує факту надання експедиторських послуг позивачу «Експедитором».
Відповідно до Інкотермс-2010 СРТ - "Фрахт/перевезення оплачене до" - означає, що Продавець передає товар перевізнику або іншій особі, номінованому продавцем, в узгодженому місці (якщо таке місце погоджено сторонами) і що продавець зобов`язаний укласти договір перевезення і нести витрати з перевезення, необхідні для доставки товару в узгоджене місце призначення.
З зазначених умов поставки вбачається, що витрати з перевезення та доставки товару до названого місця призначення покладається на продавця, а тому ціна товару була визначена продавцем та вже включала в себе відповідні витрати, що свідчить про безпідставність доводів відповідача відносно не подання позивачем достовірних відомостей щодо включення до ціни товару на умовах поставки СРТ витрат, пов`язаних з транспортуванням, завантаженням, вивантаженням товарів до названого місця призначення.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 21.02.2020 по справі №813/1229/16.
Зі змісту листів ТОВ  «Транслог» про транспортні витрати від 13.07.2020 №714, від 21.08.2020 №869, від 02.10.2020 №983 вбачається, що  вартість провізних платежів під час перевезення цистерн №№57106593, 57110090, 57110090 зі станції Малашевичи ПКП до станції РОЯ (Донецька ж.д.) складає, в тому числі по території Республіка Білорусь, 9631,69 грн., 9631,69 грн., та 9813,42 грн. відповідно.
Зазначені транспортні витрати зазначені у п.17 відповідних рішень про коригування митної вартості від 14.07.2020, від 25.08.2020, від 07.10.2020 як заявлені декларантом складові митної вартості нарахування до ціни договору.
У наданих позивачем документах достатньою мірою розкрито вартісний показник отриманих послуг з транспортування товару, тоді як відповідач не спростовує зазначеного, а лише наголошує на необхідності надання додаткових документів. 
Митний кодекс України не визначає вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказано, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому подані позивачем документи про транспортні витрати є допустимими доказами на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Подібну правову позицію висловлено Верховним Судом у постанові від 31 січня 2018 року (справа №810/2839/17), що довідка про транспортні витрати в даних правовідносинах є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів.
Також колегія суддів вважає неприйнятними доводи апеляційної скарги щодо  посилання на порядок оцінки ризиків за допомогою спеціальних автоматизованих інформаційних систем, оскільки спрацювання певних профілів ризиків таких систем саме собою не може свідчити про неправильне визначення митної вартості товару декларантом. А наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди раніше випущені товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості жодним чином не доводить неправильність її визначення декларантом, оскільки митна вартість залежить від ряду обставин і визначається в кожному конкретному випадку, тим більше, різниця в цінах не є значущою.
Відповідач вважав розбіжністю неподання до митного оформлення митну декларацію Республіки Білорусь, яка є транзитною, однак не зазначає, в чому саме полягає така розбіжність і як це стосується митної вартості.
Слід зазначити, що її не подання позивачем до митного органу свідчить про те, що її не потрібно подавати, а той факт, що вона зазначена у СМСГ, свідчить про те, що по цій декларації товар рухався по території Республіки Білорусь, у відповідності до міжнародних правил перевезення. Крім того, у спірних правовідносинах країною відправлення є Польща, а не Республіка Білорусь. 
Враховуючи вищевикладене, картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення правомірно скасовані судом першої інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку,  що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2020 року необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 283, 310, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -     
                                              
                                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Азовської митниці Держмитслужби - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 березня 2021 року у справі № 200/10971/20-а  - залишити без змін.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено в судовому засіданні 09 серпня 2021 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10 серпня 2021 року.

Судді                                                                                        А.В. Гайдар                                       
                                                                                                 Т.Г. Гавришук
                                                                                                  І.Д. Компанієць