ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

01 вересня 2021 року

м. Харків

справа № 638/16444/19

провадження № 22-ц/818/4202/21

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого – Пилипчук Н.П.,

суддів – Кругової С.С., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря – Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач :  ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «АКСІОМА», 

третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «АКСІОМА», третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області про оформлення трудових відносин та стягнення заробітної плати, з апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року, ухвалене суддею Подус Г.С., 

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ "АКСІОМА", третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області про оформлення трудових відносин та стягнення заробітної плати, в якому просив суд встановити факт перебування його та відповідача в трудових відносинах, в зв`язку із чим зобов`язати відповідача здійснити оформлення трудових відносин, внести запис до його трудової книжки про прийняття на роботу на посаду начальника юридичного відділу з 01.10.2010 р. та запис про звільнення із займаної посади 01.07.2016 р.; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити заробітну плату у розмірі не нижче середньої заробітної плати за відповідним видом економічної діяльності у регіоні у відповідному періоді без урахування фактично виплаченої заробітної плати, нарахувати та сплатити відповідно до законодавства податок на доходи фізичних осіб та суму єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за встановлений період роботи. 

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилався на те, що він фактично працював в Товаристві з обмеженою ТОВ "Аксіома", в якості начальника юридичного відділу. Трудові відносини офіційно оформлені не були, накази про прийняття його на роботу, а також про звільнення відсутні, відсутні відповідні записи про прийняття на роботу та звільнення у його трудовій книжці, не повідомлено податковий орган про прийняття його на роботу в порядку визначеному законодавством. Загальна тривалість неоформлених трудових відносин - із 1 жовтня 2010 року до 1 липня 2016 року. До роботи він був допущений, робоче місце йому було надане на території підприємства, за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 44-Б, Торгово-розважальний центр "Французький бульвар", який є власністю ТОВ "Аксіома". Безпосереднім керівником позивача був ОСОБА_2 , виконавчий директор ТОВ "Аксіома" - "директор ТРЦ "Французький бульвар". Позивач вказує, що працював згідно до встановленого на підприємстві внутрішнього розпорядку, повний робочий день, п`ять днів на тиждень, виконував звичайну роботу юриста, начальника юридичного відділу підприємства в цілому, - зокрема, здійснював за завданням посадових осіб та працівників відділів ТОВ "Аксіома" підготовку договорів, іншої юридичної документації, приймав участь у переговорах, представляв ТОВ "Аксіома" в судах, тощо.

Рішенням  Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АКСІОМА", третя особа: Головне управління ДПС у Харківській області про оформлення трудових відносин та стягнення заробітної плати – відмовлено.

В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що безпосереднє значення для вирішення справи має визначення існування самого факту трудових відносин. Вказує, що в судовому рішенні суддею необґрунтовано не прийняті до уваги подані позивачем докази, в зв`язку із чим обставини, що мають значення для справи, не встановлені. Зазначає, що в порушення принципу об`єктивності, суддею прийнято до уваги наданий представником відповідача штатний розклад підприємства Відповідача, згідно до якого відсутня посада “начальник юридичного відділу”, - в якості достатнього доказу відсутності фактичних трудових відносин. Наголошує, що факт офіційного працевлаштування у відповідача на неповний робочий день в період до 04.06.2010 не був прийнятий до уваги та оцінений суддею як додатковий доказ існування певних відносин, що склалися між сторонами, і які носили характер саме трудових; а те що офіційне оформлення було здійснене у формі “на неповний робочий день” — як фактор, який пояснює дійсні причини звільнення позивача та причини, за якими останній не подавав документи для оформлення працевлаштування в подальшому — оскільки фактично позивач працював повний робочий день, та не був згодний із оформленням на неповне працевлаштування, до якого його примушував роботодавець. Вказує, що суддею необґрунтовано не прийнято до уваги ані факти участі позивача в якості представника ТОВ “Аксіома” в судах (підтверджені даними Єдиного державного реєстру судових рішень), ані факти підписання позивачем в якості представника ТОВ “Аксіома” договорів, ані згадувану вище посвідчену нотаріусом довіреність серії НАО № 760728 від 16.07.2015 р. — як достатні докази продовження систематичного виконання позивачем роботи в інтересах роботодавця і після 04.06.2010, незважаючи на відсутність офіційного оформлення. Зазначає, що суддею не досліджено та не прийнято до уваги подані речові докази, всупереч положень ст. 100 ЦПК України, суддею не прийнято в якості належних подані електронні докази.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу стягнення заробітної плати позивачем на свою користь з відповідача та заперечення останнім факту існування між ним та позивачем трудових відносин, з огляду на що заявлено вимогу про встановлення факту перебування у трудових правовідносинах та оформлення трудових правовідносин.

Конституцією України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується (ст..43). Право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою (ст. 2 КЗпП України).

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 просив зобов`язати відповідача здійснити оформлення трудових відносин, внести запис до його трудової книжки про прийняття на роботу на посаду начальника юридичного відділу з 01.10.2010 р. та запис про звільнення із займаної посади 01.07.2016 р.

Судом встановлено, що 29.06.2006 року ОСОБА_1 подав до Директора ТОВ «Аксіома» заяву по прийняття на роботу на посаду директора в департамент економіко-правового та аналітичного забезпечення з 01.06.2006 року на неповний робочий день (4 години) (а.с. 57)

Відповідно до наказу №16-К від 30.06.2006 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу. З даним наказом ОСОБА_1 ознайомився 03.07.2006 року. (а.с. 58)

21.05.2010 року ОСОБА_1 подав до Директора ТОВ «Аксіома» заяву про звільнення за власним бажанням з 04.06.2010 року.(а.с. 59)

Відповідно до наказу №10-К ОСОБА_1 було звільнено з посади директора департамента економіко-правового та аналітичного забезпечення з 04.06.2010 року за власним бажанням. Бухгалтерією повинен бути проведений кінцевий розрахунок та виплачено компенсацію за невикористану відпустку за період з 01.07.2010 року. (а.с. 60)

Відповідачем надано штатний розпис ТОВ «Аксіома» з 01.04.2010 року, з якого вбачається, що посади «начальник юридичного відділу» на даному підприємстві не існує.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Посилання апелянта на те, що він фактично виконував роботу, і що ця обставина підтверджується роздруківкою переписки з електронної поштової скриньки, копією постанови Вищого господарського суду України від 15.02.2011 року, де його зазначено як представника ТОВ «Аксіома», ухвалою Господарського суду Харківської області від 23.12.2013 року, де його зазначено як представника ТОВ «Аксіома» на підставі довіреності від 27.06.2013 року не може бути взята судом до уваги, оскільки наявність такої довіреності, а також вищевказаних постанов жодним чином не доводить перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Аксіома» на посаді начальника юридичного відділу в період з 01.10.2010 року по 01.07.2016 року .

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Виходячи зі змісту ст. 21 КЗпП України трудовий договір спрямований на здійснення та забезпечення трудових функцій працівника. Згідно зі ст. 626 ЦК України цивільно-правовий договір є домовленістю двох або більше сторін, спрямованою на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тобто предметом трудового договору є праця людини, а предметом цивільно-правових відносин результат такої праці.

Судом першої інстанції були досліджені докази, на які апелянт також посилається в своїй апеляційній скарзі як на належно доведений факт перебування з відповідачем у трудових відносинах. Проте ці докази не є свідченням перебування позивача і відповідача саме у трудових, а не будь-яких інших правовідносинах.

Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема, виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.

Позивачем на підтвердження своїх вимог про визнання факту існування між ним та відповідачем трудових відносин в період з 01 жовтня 2010 року по 01 липня 2016 року не надано належних доказів в розумінні ст. 77-79 ЦПК України.

Згідно роз`яснень, які містяться у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992року "Про практику розгляду судами трудових спорів" фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Переписка електронно поштою не є достатнім доказом цих обставин.

Позивачем не надано копії трудової книжки, для встановлення того факту, що він в спірний період не був працевлаштований, чи перевірки відомостей про те, чи не отримував він за цей період виплату по безробіттю, що могло б свідчити про наявність трудових відносин між сторонами.

Недоведеність факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості заробітної плати, оскільки позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є похідними від вимоги про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. 

Крім того, апеляційна скарга ОСОБА_1 містить посилання на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме: з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань: чи є зареєстрованим як фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ); з Головного управління ДПС у Харківській області: чи сплачено податок на доходи фізичних осіб та єдиний соціальний внесок щодо ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) в період з 01 жовтня 2010 до 1 липня 2016 р.; з Єдиного державного реєстру судових рішень: інформацію щодо осіб, які були представником сторони — ТОВ “Аксіома” у господарських справах №№ 16/155-09, 5023/3066/11, 922/2302/13, 922/3872/13, 922/4781/13, 922/4811/13, 922/5663/15; з Єдиного реєстру довіреностей: чи зареєстровано в реєстрі довіреність серія НАО № 760728 від 16.U7.2U15 р., та її зміст — ким видана, кого уповноважено; з Державного реєстру прав на нерухоме майно: чи міститься в реєстрі інформація про ОСОБА_1 , як про особу, яка виступила представником ТОВ ’’Аксіома” - сторони правочину - договору оренди нерухомого майна укладеного між ТОВ “Аксіома” та ТОВ “Бомонд групп”, в м. Києві 20.07.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., а також представником ТОВ «Аксіома" під час укладення інших правочинів.); копії довіреності серія НАО №760728 від 16.07.2015 р. на представництво інтересів відповідача, договору оренди нерухомого майна між ТОВ “Аксіома” та ТОВ “Бомонд групп”, укладеного в м. Києві 20.07.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скляр О.С., окремих документів, що складалися судами, під час розгляду справ якими я був представником сторони ТОВ “Аксіома” - постанови Вищого господарського суду України від 15.02.2011 р. у справі № 16/155-09, постанови Господарського суду Харківської області від 23.12.2013 р. у справі № 922/4781/13.

Відомості з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб — підприємців та громадських формувань щодо реєстрації позивача у якості фізичної особи-підприємця та Головного управління ДПС у Харківській області про сплату щодо ОСОБА_1 податку та єдиного соціального внеску позивач не був позбавлений можливості витребувати та надати суду самостійно.

Доказів того, що позивач звертався за отриманням такої інформації до відповідних органів, а йому було відмовлено – суду не надано.

Той факт, що ОСОБА_1 надавав підприємству юридичну допомогу сам по собі не свідчить про те, що сторони перебували у трудових правовідносинах, оскільки надання таких послуг можливо і на підставі цивільно-правових угод, в тому числі на безоплатній основі.

За наведених обставин відмова суду першої інстанції у витребуванні вказаний доказів не суперечить нормам процесуального права. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2021 року - залишити без змін.

Постанова апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий –                                                                     Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                        С.С. Кругова         

                                                                               О.Ю. Тичкова

Повний текст постанови виготовлено 10 вересня 2021 року