Дата документу 10.08.2021 Справа № 337/3921/20

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
10 серпня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 337/3921/20
Провадження №22-ц/807/2545/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.,
       
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2021 року, повний текст якого складено 30 квітня 2021 року, в складі судді Сидорової М.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління», третя особа: голова правління Приватного акціонерного товариства «Запорізьке кар`єроуправління» Савченко Кирило Геннадійович, про визнання незаконним наказу про скорочення штатного розкладу, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення шкоди,
В С Т А Н О В И В :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», третя особа: голова правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» Савченко К.Г., про визнання незаконним наказу про скорочення штатного розкладу, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення шкоди.
В обґрунтування позову зазначав, що 05.09.2019 він був прийнятий на роботу у залізнично-навантажувальний цехПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» на посаду  майстра навантаження.  
01.10.2019 у тому ж цеху  ОСОБА_1   був переведений на посаду  механіка, а 21.10.2019 – у тому ж цеху знову  переведений на посаду майстра  навантаження. 
Під час роботи у вказаному цеху між ним та начальником цеху ОСОБА_2  не склались взаємовідносини, оскільки ОСОБА_1  висловлював свої думки з питань організації виробництва цеху, які не співпадали з думкою начальника цеху, а також він добре ставився до працівників цеху, що не влаштовувало керівництво. 
У період з 31.05.2020  по 12.06.2020  ОСОБА_3  перебував у щорічній відпустці. 
17.06.2020  на п`ятихвилинці начальник цеху   ОСОБА_2  сповістив ОСОБА_1  про те,  що 16.06.2020  по підприємству  виданий наказ про скорочення посади майстра навантаження у залізнично-навантажувальному цеху. 
18.06.2020  ОСОБА_1  ознайомився з вказаним наказом. 
20.08.2020 по підприємству виданий наказ  №287/к про звільнення  ОСОБА_1  на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України,  в зв`язку  з чим в трудовій  книжці ОСОБА_1  зроблено запис про звільнення у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників, п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України. 
При цьому,  після звільнення  ОСОБА_1 , ніякого скорочення чисельності (штату) працівників не відбулось, зокрема, черговий Товариства  ОСОБА_4  після цього був залучений до виконання функцій майстра навантаження. 
Вважає, що наказ по підприємству  від 16.06.2020р. про скорочення  чисельності (штату) носить фіктивний характер та є незаконним. 
Наказ №287/к від 20.08.2020р. про його звільнення на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України також вважає незаконним та таким, що порушує  вимоги діючого трудового законодавства, оскільки фактично  скорочення чисельності робітників  залізнично-навантажувального цеху підприємства не відбулось, відповідач не врахував його переважного права на залишенні на роботі, зокрема, не було враховано, що він не мав жодного дисциплінарного стягнення, є автором винаходів та є особою, якій залишилось менше трьох років до настання пенсійного віку.
Ураховуючи зазначене, просить суд визнати незаконним наказ ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» від  16.06.2020  про скорочення  чисельності (штату) працівників підприємства,  визнати незаконним  наказ ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління»  №287/к від 20.08.2020  про припинення трудового договору з ОСОБА_1  згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності (штату) працівників підприємства;  поновити його на посаді майстра навантаження залізнично-навантажувального цеху ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», а також просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за 5 місяців, який за розрахунками позивача складає 68193,60 грн. та у відшкодування моральної шкоди 13638,72 грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що відповідачем було порушено процедуру прийняття наказу про скорочення штату працівників. Прийнявши рішення про скорочення чисельності робітників, відповідач не створив комісію або не доручив певному органу чи конкретній посадовій особі підприємства провести аналіз продуктивності праці працівників, посада яких скорочується. Судом не надано відповідної
правової оцінки проведеної процедури визначення особи на звільнення за скороченням штату. Крім того, не враховано, що до настання пенсійного віку йому залишилось менше трьох років. Також, в порушення вимог п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем не отримана згода уповноваженої особи трудового колективу на його звільнення.

       Від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду – залишити без змін. 

У відзиві зазначає, що судом було встановлено, що у відповідача мали місце реальні та об`єктивні зміни в організації виробництва і праці – скорочення штату працівників. Саме роботодавець визначає доцільність скорочення чисельності або штату працівників. Судом надана належна оцінка визначенню відповідачем працівників, які мають переважне право на залишення на роботі. Позивача було попереджено про звільнення відповідно до вимог законодавства та запропоновано перевестися на іншу посаду. Судом вірно встановлено, що на ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» первинна профспілкова організація не створена та позивач не є членом будь-якої профспілкової організації, то відповідно до ст.. 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника здійснювалось без згоди виборного органу первинної профспілкової організації. Твердження позивача про відсутність фактичного скорочення в товаристві та про прийняття на роботу іншої особи не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Заслухавши в засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив із того, що  звільнення позивача здійснювалось при умовах дотримання відповідачем усіх відповідних вимог чинного законодавства України та порядку скорочення чисельності працівників. Так, у відповідача дійсно відбулося скорочення чисельності працівників, позивача попереджено про звільнення не менше ніж за два місяці, йому запропоновано єдину наявну вакантну посаду, на якій він міг працювати з урахуванням його кваліфікації, освіти та досвіду тощо, але позивач своєї згоди на переведення на вказану посаду не надав, відповідачем перевірено наявність переважного права на залишення позивача на роботі.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим судом обставинам справи, які узгоджуються дослідженими ним доказами та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.
Судом встановлено, що 05.09.2019 ОСОБА_1 , на підставі його заяви від 30.08.2019, був прийнятий на посаду майстра навантаження у залізнично-навантажувальний цех ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», 01.10.2019 у тому ж цеху переведений на посаду механіка, а 21.10.2019 у тому ж цеху переведений на посаду майстра навантаження (т.1 арк.12, 96-97).

16.06.2020 начальник залізнично-навантажувального цеху ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» Анісімов В.Ю. звернувся до голови правління Товариства зі службовою запискою з обґрунтуванням скорочення штату цеху, в якій зазначив, що у зв`язку зі зменшенням на складах старого відсіву, який напрацьовувався десятками років та лежав на складах в кількості більше 1 млн. тон., прогнозується зменшення обсягів відвантаження продукції. За останні три місяці (березень 2020р. – травень 2020р.) кількість відвантаженого відсіву скоротилась з 62 тис. тон до 37 тис. тон. В 2019 році планувалась цілодобова організація роботи цеха, але через зниження обсягів відвантаження відсіву, заплановані відвантаження сумішей 0-40 та 0-70 виконуватись не будуть. Також скоротилось відвантаження готової продукції зі 105 тис. тон до 91 тис. тон. Підприємство у зв`язку з відсутністю споживачів у зимовий період є сезонним та відвантаження у цей період, починаючи з листопада є мінімальним. Виникає питання зайнятості працівників. Пропонує скоротити одну з трьох посад майстра зміни відвантаження (т.1 арк.155).

Наказом голови Правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» Савченко К.Г.  №202/к від 16.06.2020 «Про скорочення штату працівників» вирішено з 17.08.2020 скоротити посаду майстра зміни навантаження - 1 одиниця, внести зміни в діючий штатний розпис залізнично-навантажувального цеху, в зв`язку з чим вручити під підпис працівнику, посада якого підлягає скороченню, повідомлення про майбутнє звільнення відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, запропонувати працівникам, посади яких підлягають скороченню, роботу на інших посадах в інших цехах (за наявності). Контроль за виконання наказу покладено на інспектора відділу кадрів ОСОБА_5 .

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що він прийнятий у зв`язку зі зменшенням відвантаження готової продукції,  зменшенням обсягу робіт для змінних майстрів навантаження у залізнично-навантажувальному цеху та з метою приведення штату працівників у відповідність зі зменшенням обсягів. Підставою для наказу була службова записка начальника залізнично-навантажувального цеху від 16.06.2020р. (т.1 арк.100).

Даний наказ був доведений до відома ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що є відповідна відмітка про ознайомлення у наказі.

Згідно з Витягом з протоколу засідання Правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» №77 від 16.06.2020, на засіданні, участь в якому брали: голова правління ОСОБА_6 , інспектор відділу кадрів ОСОБА_5 , начальник залізнично-навантажувального цеху Анісімов В.Ю. та інші, було розглянуто питання про визначення переважного права залишення на роботі та наявності серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, щодо яких встановлено обмеження на звільнення. В ході обговорення вказаного питання, проведення аналізу рівня кваліфікації, ставлення до виконання покладених посадових обов`язків та інших критеріїв вирішено обрати кандидатуру на вивільнення у зв`язку зі скороченням ОСОБА_1 (т.1 арк.98-99).

18.06.2020 ОСОБА_1 був попереджений про майбутнє звільнення з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, що підтверджується його підписом на Повідомленні про звільнення у зв`язку зі скороченням штату №07/171 від 16.06.2020 (т.1 арк.102).

Одночасно, 18.06.2020 разом з попередженням про майбутнє вивільнення  ОСОБА_1 запропоновано перевестися на посаду слюсара чергового та з ремонту устаткування (т.1 арк.102).

З 27.07.2020 по 31.07.2020 ОСОБА_1 перебував на лікарняному (т.1 арк.147).

20.08.2020 наказом №ЗК/К-287 від 20.08.2020 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади у зв`язку зі скороченням чисельності згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України з виплатою компенсації відпустки за 2 календарних дня та вихідної допомоги в розмірі середньомісячного заробітку. Із вказаним наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 20.08.2020, що підтверджується його підписом (т.1 арк.12, 103). 

Згідно зі ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Згідно з п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до частини першої статті 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 був персонально попереджений про майбутнє звільнення відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату не пізніше, ніж за два місяці, що підтверджується його підписом на Повідомленні про звільнення у зв`язку зі скороченням штату №07/171 від 16.06.2020 (т.1 арк.102).

При цьому, позивачу, на виконання вимог ч.3 ст. 49-2 КЗпП України, запропоновано наявну вакантну посаду – слюсар черговий та з ремонту устаткування.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_1 погодився перевестись на вищевказану вакантну посаду, що не спростовуються позивачем.

До того ж , в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, позивач пояснив про те, що йому пропонувалась вище названа посада.

Відповідно до довідки ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» №07/228 від 21.12.2020, за період з 16.06.2020 по 21.08.2020 на підприємстві вакантні посади, які відповідали би кваліфікаційним вимогам ОСОБА_1 були відсутні, крім посади слюсаря чергового та з ремонту устаткування (т.1 арк.121).

Відсутність інших вакантних посад також вбачається із штатного розкладу ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» (т.1 арк. 153-154, 150-151).

Таким чином, обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про те, що звільнення ОСОБА_1 з посади майстра зміни навантаження ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, відбулося на підставі п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням вимог, викладених у статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування та попередження про наступне вивільнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не відбулися зміни у організації виробництва і праці, які пов`язані зі зміною структури та штатного розпису, колегія суддів спростовує з огляду на таке.

Згідно з частиною третьою статті 64 Господарського кодексу України визначено, що підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

При цьому саме втручання в господарську та іншу діяльність підприємства не допускається, крім випадків, передбачених законодавством України.

Таким чином, організація виробництва і праці є виключною компетенцією власника підприємства, установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою.
Близький за змістом висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16-ц (провадження № 61-1350св17) від 24 лютого 2021 року у справі № 136/171/19 (провадження № 61-21643св19) від 25 березня 2021 року у справі № 336/394/19 (провадження № 61-9356св20).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно зі штатною розстановкою ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» станом на 15.06.2020, у залізнично-навантажувальному цеху кількість посад майстра зміни навантаження становить 3 одиниці, які займають ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 ; вакантна 1 посада – слюсар черговий та з ремонту устаткування (т.1 арк.153-154).

Станом на 01.07.2020 відповідно до штатного розпису працівників та ІТП ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», кількість посад майстра зміни навантаження у залізнично-навантажувальному цеху становить 3 одиниці (т.1 арк.122).

Згідно з наказом голови правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» №289/к від 21.08.2020, на підставі наказу «Про скорочення штату працівників» від 16.06.2020 №202/к, у залізнично-навантажувальному цеху виключено зі штатного складу посаду майстра зміни навантаження в кількості 1 одиниця (т.1 арк.126).

Згідно зі штатною розстановкою ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», яка є додатком до наказу №289/к від 21.08.2020р., у залізнично-навантажувальному цеху кількість посад майстра зміни навантаження становить 2 одиниці, які займають ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; вакантна 1 посада – слюсар черговий та з ремонту устаткування (т.1 арк.150-151).

Згідно з довідкою начальника залізнично-навантажувального цеху ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» Анісімова В.Ю. від 30.12.2020р., прогнозоване зменшення обсягів відвантаження готовою продукції підтвердилась, обсяг відвантаженої готової продукції (разом з відсівом) зменшився у 2 рази, обсяг відвантаженого відсіву зменшився у 5 разів (т.1 арк.165).

Ураховуючи зазначене, доводи апеляційної скарги про фіктивність скорочення штату є безпідставними та не підтверджено належними та допустимими доказами.

У цьому контексті варто зауважити, що Верховний Суд у постанові від 28 березня 2019 року у справі № 755/3495/16 сформулював правову позицію, відповідно до якої не є належним способом захисту оскарження працівником рішення про визначення структури підприємства чи установи, про зміну в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, оскільки прийняття такого рішення є виключною компетенцією власника такого підприємства чи установи або уповноваженого ними органу та є складовою права на управління діяльністю підприємством чи установою. При цьому правом працівника залишається оспорювати власне саме правомірність його звільнення.

Таким чином, ураховуючи, що у відповідача дійсно відбулось скорочення чисельності працівників, а суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників, право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, а суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення,суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позовні вимоги про скасування наказу №202/к від 16.06.2020 «Про скорочення штату працівників» задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги про те, що скороченню підлягає посада, а не особа, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оспорюваним наказом №202/к від 16.06.2020 «Про скорочення штату працівників» вирішено скоротити саме посаду майстра зміни навантаження - 1 одиниця, а питання про обрання кандидатури на звільнення вирішувалось на засіданні Правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 мав переважне право на залишення на роботі.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема: сімейним - при наявності двох і  більше утриманців (п.1 ч.2 ст.42 КЗпП України); працівникам  з тривалим  безперервним стажем  роботи на  даному підприємстві,  в установі,  організації (п.3 ч.2 ст.42 КЗпП України);  авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій (п.6 ч.2 ст.42 КЗпП України); працівникам, яким залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат (п.10 ч.2 ст.42 КЗпП України).

Отже, при вивільненні працівників, у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

За змістом статті 42 КЗпП України коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, та які не мають такого права, стосується всіх працівників, які займають таку ж посаду.
При визначенні працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, використовуються ознаки, які в сукупності характеризують виробничу діяльність працівників: наявність певної освіти, стаж і досвід роботи, ставлення до роботи, якість виконуваної роботи тощо.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем з метою реалізації наказу №202/к від 16.06.2020 до порядку денного засідання правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління», яке проводилось 16.06.2020, було включено питання про визначення переважного права на залишення на роботі та наявності серед працівників, посади яких скорочуються, осіб, щодо яких встановлено обмеження на звільнення.

В ході проведення засідання правління Товариства та розгляду цього питання, проводилось обговорення трьох кандидатів на звільнення, які займають посади майстрів навантаження залізнично-навантажувального цеху підприємства: ОСОБА_1 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, зі змісту витягу з протоколу засідання правління Товариства №77 від 16.06.2020 та доданої до нього порівняльної таблиці вбачається, що з метою визначення осіб, які мають переважне право на залишення на роботі було вислухано інспектора відділу кадрів ОСОБА_5 , начальника залізнично-навантажувального цеху  ОСОБА_2 , досліджені характеристики на кандидатів на вивільнення та доповідні записки, враховано такий критерії як кваліфікація та продуктивність праці, а також інші критерії, як наявність освіти, стаж роботи за фахом та на підприємстві, заохочення та додаткова інформація.
Урахувавши дані про осіб працівників, характеристики їх особистих та професійних якостей, а також інші дані, які містяться у порівняльній таблиці, визначено, що: ОСОБА_8 не можна розглядати як кандидата на звільнення, оскільки вона має на утриманні двох неповнолітніх дітей-сиріт, є їх опікуном та відносно неї діє обмеження щодо звільнення.

Отже, фактично аналіз був проведений щодо двох осіб -  ОСОБА_1 , ОСОБА_7 .

Із порівняльної таблиці з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі (т.1 арк. 99) вбачається, що  ОСОБА_1 за критерієм кваліфікація та продуктивність праці має нижчий рівень ніж ОСОБА_7 , характеризується незадовільно через халатне ставлення до роботи та неякісне її виконання; ОСОБА_7 характеризується добре, враховано його нагородження почесною грамотою, тобто він має вищий рівень за критерієм кваліфікація та продуктивність праці ніж ОСОБА_1 крім того, як підстава для переважного права залишення на роботі ОСОБА_7 є – п.3 ст. 42 КЗпП України та п.6 ст. 42 КЗпП України.

Також в матеріалах справи містяться характеристики начальника ЖДПЦ Анісімова В.Ю. щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_9 (т.1 арк. 166, 168), доповідні щодо якості роботи ОСОБА_10 (т.1 арк. 127-130). 

Суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, в тому числі пояснення в цій частині свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_2 , виходив з того,  що відсутні правові підстави вважати, що позивач має вищі умови продуктивності праці і кваліфікації у порівнянні з іншими майстрами, зокрема ОСОБА_7 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами наявність у нього вищого рівня кваліфікації та продуктивності праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час звільнення відповідачем не враховано, що відповідно до частини другої статті 42 КЗпП України позивач має переважне право залишитись на роботі, у разі скорочення чисельності та штату, як особа, якій до настання пенсійного віку залишилось менше 3-х років не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що визначальним показником при скороченні є кваліфікація та продуктивність праці працівників, а позивачем не доведено необ`єктивність оцінки кваліфікації та продуктивності праці.

Відповідач сам вправі визначати кваліфікаційні вимоги до своїх працівників відповідно до посадових обов`язків, які ставляться перед працівником.
               
       Суд апеляційної інстанції, установивши, що відповідач здійснив порівняння кваліфікації і продуктивності праці за критеріями, визначеними ним як роботодавцем, вважає, що позивач не довів, що він має переважне право на залишення на роботі.

Аналогічні доводи апеляційної скарги щодо переважного права ОСОБА_13 залишення на роботі наводились ним в суді першої інстанції, та ним надана належна правова оцінка, з якою погоджується апеляційний суд.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не було створено комісію щодо визначення продуктивності працівників, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки вирішення питання про визначення переважного права залишення на роботі вирішувалось на засіданні правління ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в порушення вимог ч.1 ст. 43 КЗпП України, при звільненні позивача не була отримана згода профспілкового органу, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), пункти 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 та 3 статті 41 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Із витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що первинна профспілкова організація ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» припинена з 28.05.2018 ( т.2 а.с.64).

Судом встановлено та не спростовується сторонами, що на ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» первинна профспілкова організація на час вирішення спору не створена, а ОСОБА_1  не є членом будь-якої профспілкової організації.

Згідно із частиною першою статті 43-1  КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема: звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, а також те, що  ОСОБА_13 не є членом первинної профспілкової організації, відповідачем не порушено вимоги ч.1 ст.  43 КЗпП України при звільненні відповідача. 

Ураховуючи викладене, встановивши, що при звільненні ОСОБА_13 , ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» були дотримані усі вказані вище норми трудового законодавства, а саме: посада, яку займав позивач була скорочена; його було попереджено про наступне вивільнення більш ніж за два місяці; відповідач пропонував позивачу іншу посаду, яка відповідала його освіті, кваліфікації та досвіду, враховано переважне право працівників, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог останнього та правильно відмовив у задоволенні позову.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Позивачем не надано належні та допустимі докази того, що ПрАТ «Запорізьке кар`єроуправління» були порушені норми трудового законодавства при його звільненні, а також доказів спростування необ`єктивності висновків роботодавця щодо визначення кваліфікації і продуктивності праці при скороченні. 
Інших належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Висновки суду першої інстанції по суті вирішеного спору є правильними, законними та обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставами для його скасування, тому апеляційну скаргу у відповідності до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

       Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 квітня 2021 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова