Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2021 року
м. Київ
справа № 545/3503/20
провадження № 51-3454 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4  на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року щодо нього, 
встановив:
Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня                     2021 року задоволено заяву засудженого ОСОБА_4 про застосування щодо нього Закону України «Про амністію у 2016 році» та на підставі  п. «в» ст. 1 даного Закону ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі, призначеного йому вироком Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2018 року.  
Не погоджуючись з ухвалою місцевого суду прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2021 року рішення суду першої інстанції залишено без зміни.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 порушив питання про перевірку вказаних ухвал місцевого та апеляційного судів в касаційному порядку.
Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Статтею 129 Конституції України зазначено, що обов`язковим для перегляду судових рішень є апеляційний порядок, тоді як право особи на касаційне оскарження судового рішення забезпечується у випадках, визначених законом.
Таким чином, право на доступ до Верховного Суду не є абсолютним і підлягає дозволеним обмеженням, зокрема, щодо кола судових рішень, які можуть бути переглянуті у касаційному порядку. Такі обмеження не шкодять самій суті права доступу до суду, переслідують легітимну мету – ефективний розгляд касаційним судом лише справ відповідного рівня значущості, а також обґрунтовані пропорційністю між застосованими засобами та поставленою метою. Так, предметом касаційного розгляду у кримінальному аспекті переважно виступає дотримання судами першої і апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального закону при вирішенні питань, пов`язаних з притягненням особи до кримінальної відповідальності, та призначенні покарання, а також забезпечення права на апеляційний перегляд судових рішень у кримінальному провадженні.
Згідно з ч. 6 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) право на оскарження ухвали суду про вирішення питання, пов`язаного                                         з виконанням вироку, обмежується можливістю її перегляду в апеляційному порядку, в той час як касаційний порядок оскарження такої ухвали кримінальним процесуальним законом не передбачений.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 424 КПК ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені у касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на те, що вирішення судом питань, зазначених у ст. 537 КПК, стосується виключно порядку виконання вироку, ухваленого за результатами кримінального провадження, який набрав законної сили, тому відповідні ухвали місцевого                          й апеляційного судів не перешкоджають кримінальному провадженню та не можуть бути оскарженні у касаційному порядку на підставі ч. 2 ст. 424 КПК.
Така позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду у рішенні від 23 січня 2019 року (справа №738/1482/16-к)  висловила правовий висновок про застосування норм права, а саме - виходячи з положень  п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України в редакції Закону № 1401-VIII, право особи на касаційне оскарження судового рішення в кримінальному провадженні має обмежений характер та реалізується виключно у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Як вбачається з касаційної скарги та доданих до неї документів засуджений                  ОСОБА_4 оскаржує судові рішення щодо застосування до нього положень Закону України «Про амністію у 2016 році». Вказані судові рішення постановлено на стадії виконання вироку суду щодо останнього,  а тому вони не перешкоджають подальшому кримінальному провадженню.
Таким чином, враховуючи зазначений висновок Великої Палати Верховного Суду, відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню у касаційному порядку.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою                          засудженого ОСОБА_4   на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 30 березня 2021 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від                   26 травня 2021 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                              ОСОБА_3