КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                            
      Єдиний унікальний номер справи: 754/7258/20                     Головуючий у суді першої інстанції: Галась І.А.
      Номер провадження: 22-ц/824/1505/2020                               Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
14 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого: Коцюрби О.П.
суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,  
 
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві  матеріали  цивільної  справи  за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду міста Києва   від 12 жовтня  2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  до  ОСОБА_1    про  стягнення  заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
В Деснянський районний суд міста Києва звернулось Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «Приватбанк», позивач, Банк, кредитодавець), яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «Приватбанк») з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач, позичальник, боржник) в якому просило стягнути з відповідача на свою користь  заборгованість  за  кредитним  договором  у  розмірі 108 605,51 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті: www.privatbank.ua складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався пунктами 2.1.1.2.5 та 2.1.1.2.6 Договору, на підставі яких відповідач при укладені Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту. 
Зазначає, що при укладанні договору, сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Вказував, що заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в ПАТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
Оскільки  ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту, а  відповідач порушив свої зобов`язання за договором щодо погашення боргових зобов`язань,  а  тому  з  нього  підлягає  стягненню  заборгованість  станом  на  31.03.2020 року 108 605,51 грн., яка  складається  із 1 783,81 грн. - заборгованість за кредитом; 99 473,82 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1 700 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 6 147,88 грн. - штраф (процентна складова).
Рішенням Деснянського районного суду міста Києва   від 12 жовтня  2020 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  до  ОСОБА_1    про  стягнення  заборгованості  задоволено  частково. Стягнуто  з   ОСОБА_1    ( зареєстрований  за  адресою: АДРЕСА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» (адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість  за  кредитним  договором № б/н  від 15.02.2011 року  в розмірі            1 783 грн. 81 коп.,  що  складається  з  заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту)  та  судовий збір в  сумі 2 102 грн. 
В задоволенні  іншої  частини позовних  вимог  відмовлено.
Не  погодившись  із  вказаним  судовим рішенням,   Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»  подало  апеляційну скаргу,  в  якій   просило  рішення  Деснянського районного суду міста Києва від 12 жовтня  2020 року в  частині  відмовлених  позовних  вимог  скасувати,  ухвалити  нове  рішення,  яким  позов  задовольнити,   посилаючись  на те,  що  рішення  ухвалене без  повного,  всбеічного  та  об`єктивного  дослідження  всіх  обставин  справи,  невідповідність  висновків  суду  обставинам  справи,  порушення  норм  матеріального  і  процесуального  права.   
В обгрунтування  доводів  апеляційної  скарги  зазначило,  що    суд  не  взяв  до  уваги те,  що ОСОБА_1 ,  підписавши   15.02.2011 року   анкету-заяву про  приєднання  до Умов  і Правил надання  банківських  послуг  у ПриватБанку, довідку  про умови  кредитування, погодився  з  умовами  кредитування,  а  активація  ним  кредитної  картки  та  користування  картковим  рахунком  свідчать   про  укладення  між  сторонами  кредитного  договору  та  погодження  з  його  умовами.   
Крім  того,  в  доводах  апеляційної  скарги  вказується  на  те,  що  Деснянський районний суд міста Києва  не  врахував   постанови Верховного Суду  із  аналогічних  правовідносин,  а  саме:  постанову  Верховного Суду  від 12.02.2020 року  у  справі       № 136/840/17,   постанову  Верховного Суду  від 04.12.2019 року у справі                        № 750/6058/17, постанову  Верховного Суду  від 06.05.2020 року  у  справі                     № 358/384/19, постанову  Верховного Суду  від 23.01.2018 року  у  справі                       № 755/7704/15, постанову  Верховного Суду  від 26.09.2018 року                                         у  справі № 159/2146/15.
Також  в  апеляційній  скарзі  вказується  на  неправильність  висновків  суду в  частині  відсутності  підстав  для  стягнення  з  відповідача  відсотків  по  кредиту  та  неустойки,   чим  допущено  порушення  норм  цивільного  права,  а  саме:  ст. ст. 1048, 1054 ЦК  України, ст. 49 Закону України «Про  банки і банківську  діяльність».
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач щодо доводів апеляційної  скарги  заперечив,  вважає  рішення  суду першої інстанції  законним  і  обгрунтованим.  Звертає  увагу  суду  апеляційної  інстанції  на  те,  що   у  заяві  позичальника  від  15  лютого 2011  року   процентна  ставка  не  зазначена,  відсутні  умови  договору про встановлення  відповідальності    у  вигляді  неустойки (пені, штрафів)  за  порушення  зобов`язання  у  вигляді  грошової  суми  та  її  визначеного  розміру,  надані  позивачем  до справи витяг  з Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, витяг  з Тарифів  обслуговування  кредитних  карт «Універсальна», «Універсальна,  30 днів  пільгового  періоду»  та «Тарифами Банку»  не  визнаються  відповідачем  і  не  містять  його  підпису.
Вказує,  що  вимог  про  стягнення процентів  за  користування  кредитом  та  інших  сум  з  підстав  та  у  розмірах,  встановлених  законодавством,  зокрема  статтями 625, 1048 ЦК  України,  позивач  не  заявив,
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20.11.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.  
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.12.2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження без  повідомлення  учасників  справи.  
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню  не  підлягає,  виходячи з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що  15.02.2011  року ОСОБА_1   підписав  анкету-заву  про  приєднання  до Умов та Правил  надання  банківських  послуг  у Приватбанку. (а.с.17).
ОСОБА_1 користувався  кредитними  коштами  та  частково  сплачував  заборгованість  за  кредитом. 
З наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 20.10.2019 року, загальний розмір заборгованості ОСОБА_1   перед Приватбанком  складає на  31.03.2020  року 108 605,51 грн.,  яка  складається  із 1 783,81 грн. - заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту); 99 473,82 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 1 700 грн. - нарахована пеня, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 6 147,88 грн. - штраф (процентна складова).  (а.с.6-9).
Встановивши  ці  обставини,  суд  правильно  виходив  із  того,  що так  як  відповідач ОСОБА_1   не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав Банку як кредитора,  то  з  нього    на  користь  позивача підлягає  стягненню  заборгованість  за  тілом  кредиту у розмірі    1 783,81 грн.
Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову  про  стягнення  відсотків  за  користування  кредитом  та  штрафних  санкцій, суд першої інстанції виходив з того, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та Правила банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.  Зазначено,  що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Крім  того,  суд  вказав, що  надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Колегія  суддів  погоджується з вказаними  висновками суду першої інстанції,  так  як  вони  відповідають  обставинам  справи  і  вимогам  закону.  
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За приписами ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
В ч. 1 ст. 1048 ЦК України зазначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За правилами ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» зазначає,  що  відповідач  звернувся  в Банк   з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву б/н від 15.02.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 2 400 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
На підтвердження вказаних обставин, позивач надав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, виписку за договором, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки,   довідку  про видані ОСОБА_1   кредитні  картки, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.
З наявної у матеріалах справи  ксерокопії   анкети-заяви від 15.02.2011 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що розмір відсотків не зазначено.
До позовної заяви, АТ КБ «Приватбанк» долучив  ксерокопію  довідки  про  умови  кредитування  з  використанням  платіжної картки  «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  яка  містить базову процентну ставку  з  посиланням  на  підписання  її  позичальником.  Проте  суд  першої  інстанції  не  взяв  до  уваги  вказаний  доказ.  
Колегія  суддів  також   вважає,  що  вказана  довідка  не  може  прийматись  до  уваги,   виходячи  з  наступного.
Відповідач  у  відзиві  на  позов  та  відзиві  на  апеляційну  скаргу  заперечує   факт  ознайомлення  його  із  умовами  кредитного  договору  щодо  сплати  відсотків  за  користування  кредитом  та  штрафних  санкцій.
Довідка про  умови  кредитування  містить  дані,  що   вона  видана  до  договору SANDN 50000041003496  ОСОБА_1 ,  проте  як  вбачається  із  матеріалів  справи предметом  спору  є  заборгованість  ОСОБА_1   за  кредитним  договором б/н  від 15.02.2011  року (а.с.18).
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку  обгрунтовано  судом  відхилено  як  доказ не  погодження  із  відповідачем  умов  кредитного  договору з огляду   на  те,  що  вони  ним  не  підписані.
Суд також  вірно  вказав,  що матеріали справи не містять підтверджень, того, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами..
Крім  того,  надані  позивачем    Умови та Правила надання банківських послуг Приватбанку,  з  огляду  на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
За таких обставин, з огляду на відсутність домовленості між сторонами щодо умови нарахування заборгованості за простроченими відсотками, за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та за нарахованими штрафами,  вимоги Банку в цій частині не грунтуються на законі і задоволенню не підлягають,  що  і  встановив  суд  першої  інстанції.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, яка міститься у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до громадянина про стягнення боргу за кредитним договором від 18 лютого 2011 року, де Велика Палата, скасовуючи рішення судів в частині стягнення процентів та пені і ухвалюючи нове рішення про відмову в позові в цій частині, вказала, що відсутність в анкеті-заяві домовленості про сплату процентів і неустойки не дає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Доводи   апеляційної  скарги  на  те,  що ОСОБА_1 ,  підписанням        15.02.2011 року   анкети-заяву про  приєднання  до Умов  і Правил надання  банківських  послуг  у ПриватБанку, довідки  про умови  кредитування,   погодився  з  умовами  кредитування,  а  активація  ним  кредитної  картки  та  користування  картковим  рахунком  свідчать   про  укладення  між  сторонами  кредитного  договору  та  погодження  з  його  умовами   підлягають  відхиленню.  
Так, суд першої  інстанції  встановив,  що  надані  позивачем  Умови та  Правила надання  банківських  послуг  у ПриватБанку не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме з цими Умовами ознайомився, погодився і мав на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.
Активація відповідачем  кредитної  картки  та  користування  кредитними  коштами  не  можна  вважати   належним і  достовірним  доказом  досягнення  сторонами  істотних  умов  кредитного  договору,  а  саме:  щодо  розміру  відсотків  за  користування  ним кредитними коштами  та  штрафних  санкцій  за  порушення  умов  договору.
Посилання  в  апеляційній  скарзі  на  неправильність  висновків  суду в  частині  відсутності  підстав  для  стягнення  з  відповідача  відсотків  по  кредиту  та  неустойки,   чим  допущено  порушення  норм  цивільного  права,  а  саме:  ст. ст. 1048, 1054 ЦК  України, ст. 49 Закону України «Про  банки і банківську  діяльність»  також  не  заслуговують  на  увагу.
При  апеляційному  розгляді  встановлено,  що   суд  першої  інстанції  прийшов  до  вірного  висновку,  що  з  наданих  позивачем   доказів неможливо  прийти  до  висновку,  що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотрималось  вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов,  які вважав узгодженими банк.
Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від          15.02.2017 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить   ні  процентної  ставки за  кредитом,  ні строку повернення кредиту (користування ним).
Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що згідно Закону України «Про захист прав споживачів» та сталої судової практики, споживач є слабшою стороною у кредитних відносинах, а відтак, закон покладає на кредитора обов`язок дотримання положень закону щодо належного, повного та об`єктивного інформування споживача про умови кредитування та підтвердження дотримання цих умов (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції на час виникнення спірних правовідносин), чого позивачем не зроблено.
Не можуть бути враховані і інші доводи апеляційної скарги   про неврахування   судом першої  інстанції при розгляді справи постанов Верховного Суду   у  справах  із  аналогічних   правовідносин,  а  саме:  постанову  Верховного Суду  від 12.02.2020 року  у справі № 136/840/17, постанову Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі             № 750/6058/17, постанову  Верховного Суду  від 06.05.2020 року  у  справі                      № 358/384/19, постанову  Верховного Суду  від 23.01.2018 року  у  справі                       № 755/7704/15, постанову  Верховного Суду  від 26.09.2018 року  у  справі                       № 159/2146/15, оскільки  рішення    суду  ухвалене  з  додержанням  норм  матеріального  і  процесуального  права,  а  викладені  в  апеляційній  скарзі  постанови  Верховного Суду  із  аналогічних  правовідносин  не  суперечать  правовому  висновку Верховного Суду,  застосованому  судом  першої  інстанції  - постанові Великої Палати  Верховного Суду від 03.07.2019 року  у  справі № 342/180/17.  
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового задоволення позову, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що Деснянський районний суд міста Києва, розглядаючи спір повно та всебічно  дослідив  і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу  спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обгрунтованим.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний   суд,- 
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Києва   від 12 жовтня  2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3              статті 389 Цивільного процесуального кодексу України .

Головуючий:                                                                                           О.П. Коцюрба

Судді:                                                                                                         І.М. Білич 

                                                                                                                      Т.А. Слюсар