П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/129/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маренич І. В.  
Суддя-доповідач -  Шидловський В.Б.   
05 серпня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Шидловського В.Б. 
суддів:  Боровицького О. А.  Матохнюка Д.Б. , 
розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Буковиснької митниі Держмитслужби на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Буковиснької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом, у якому просила :
- визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення-рішення №00000117.219, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби на суму 55961,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 44769,25 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 11192,31 грн;
- визнати протиправною та скасувати податкове повідомлення-рішення №00000127.219, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами на суму 11192,31 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 8953,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2238,46 грн.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00000117.219, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на транспортні засоби на суму 55961,56 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 44769,25 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 11192,31 грн.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №00000127.219, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів фізичними особами на суму 11192,31 грн, в тому числі за податковим зобов`язанням на суму 8953,85 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 2238,46 грн.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Буковинської митниці Держмитслужби на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 15200,00 грн, які складаються з витрат на правничу допомогу у сумі 10000,00 грн та витрат пов`язаних із проведенням експертизи у сумі 5200,00 грн.
Не погодившись із цим рішенням, його оскаржила Волинська митниця ДМС, яка вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції неправильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального і процесуального права, не надав належної юридичної оцінки доказам митниці, неповно з`ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору. Тому просила рішення суду першої інстанції скасувати і прийняти постанову, якою у позові ТОВ «Полімер» відмовити повністю.
Згідно ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Як встановлено судом, у відповідності до наказу Буковинської митниці Держмитслужби від 03.11.2020 р. № 00 проведена документальна невиїзна перевірка фізичної особи позивача дотримання вимог законодавства з питань митної справи щодо обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і від оподаткування згідно митної декларації типу ІМ 40 ДЕ від 23.11.2018 № 205040/2018/032650, якою встановлено, що позивачем, за вказаною митною декларацією здійснено митне оформлення товару : Автобус марка "VAN HOOL", модель 917SX-1шт., що був у вжитку, календарний рік виготовлення 2007, модельний рік виготовлення, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна 12816 см3, потужність двигуна-338 кВт, кузов № НОМЕР_1 , призначення - пасажирський для використання по дорогах загального призначення , кількість місць 63, категорія ТЗ-МЗ, колісна формула 6х2, виробник "VAN HOOL". фактурною вартістю 15550 доларів США, Експортер (продавець) товару - словацька компанія "AUTO TRADING SVIT s.r.o" (97401 Banska Bystrica, J.A. Komeskogo,18 B). При цьому, позивачем було подано до митного оформлення декларацію інвойс від 16.11.2018 №11-16-0206 та застосовано преференційну знижену) ставку ввізного мита щодо товарів, які імпортуються з території ЄС та мають преференційне європейське походження, за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставок ввізного мита, передбачених пунктом 1 статті 29 розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони, від 27.06.2014, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 № 1678-VII, (далі - Угода).
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 21.12.2015 № 1156 "Про затвердження Змін до деяких відомчих класифікаторів з питань державної митної справи, які використовуються у процесі оформлення митних декларацій", у митній декларації зазначений код пільги (тарифної преференції) на товар, що ввозиться в Україну та походить з країн ЄС, для звільнень від сплати ввізного мита, та підтверджуючий документ преференційного походження товару:
- у графі 36 митної декларації - код преференції по ввізному миту "410" (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А "Тарифний графік України" до глави 1 розділу IV "Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею" (скасування мит) Угоди) - згідно Класифікатора звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України).
28.11.2018 р. посадовими особами Волинської митниці ДФС надіслано звернення до ДФС України щодо направлення сертифікату з перевезення товару EUR.1 від 19.11.2018 р. №PL/MF/AN 0171219 до митного органу Республіки Польща для перевірки преференційного походження товару.
29.05.2020 р. митним органом Республіки Польща повідомлено Дермитслужбу про результати проведеної перевірки та надіслано завірену копію сертифіката з перевезення товару EUR.1 від 19.11.2018 р. №PL/MF/AN 0171219, та зазначено, що сертифікат являється справжнім, проте діючою особою (експортером) не доведено європейське преференційне походження товару.
Враховуючи зазначене, за результатами проведення документальної невиїзної перевірки прийнято рішення про неправомірність застосування підстав для надання (отримання) пільги і звільнення від оподаткування за преференцією "410" та сплати ввізного мита за зниженим (тарифна преференція) рівнем ставки ввізного мита, передбаченого Угодою для товарів, що імпортуються з території ЄС та мають преференційне походження, і задекларованого позивачем згідно митної декларації від 21.11.2018 №UA205040/2018/032650 та, відповідно, розраховано суму заниження податкових зобов`язань позивача на загальну суму 53723,1 грн., в тому числі: податкове зобов`язання по сплаті мита - 44769,25 грн; - податок на додану вартість - 8953,85 грн.
Вказані результати документальної перевірки стали підставою для винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, що і є предметом розгляду даної справи.
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що  митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 21.11.2018 р. №UА205040/2018/032650 на підставі сертифікату з перевезення EUR.1 від 19.01.2018 р. №PL/MF/AN0171219  є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому позивачу правомірно надані (отримані) пільги, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.
Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1 ст.271 Митного кодексу України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі - МК України) мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.
За статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання органу доходів і зборів митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання органом доходів і зборів у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.
Згідно із ч.4, 5 ст.280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.
Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України. До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Відповідно до  ч.1 ст.300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.
За п.п."в" п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України (далі - ПК України) об`єктом оподаткування податку на додану вартість є ввезення товарів на митну територію України.
Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (п.187.8. ст.187 ПК України).
Відповідно до п.190.1. ст.190 ПК України базою оподаткування для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу ІІІ Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі ввезення товару на митну територію України виникає податковий обов`язок зі сплати ввізного мита, а також податку на додану вартість у розмірі та в порядку, встановленому законом. При цьому, при визначенні бази оподаткування податку на додану вартість враховується розмір мита.
У відповідності  до п.п.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.
Згідно з пунктом 54.4. статті 54 ПК України у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.
Відповідно зі ст.36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Для цілей визначення країни походження товару не враховується походження енергії, машин та інструментів, що використовуються для його виробництва або переробки. Приладдя, запасні частини та інструменти, використовувані в машинах, пристроях, агрегатах або транспортних засобах, вважаються такими, що походять з тієї самої країни, що і ці машини, пристрої, агрегати або транспортні засоби, за умови їх ввезення та продажу разом із зазначеними машинами, пристроями, агрегатами або транспортними засобами і відповідності їх комплектації та кількості звичайно використовуваним приладдю, запасним частинам та інструментам. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння (непреференційне походження), з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.
Згідно із ч.ч.1-3 ст.43 МК України документами, що підтверджують країну походження товару, є сертифікат про походження товару, засвідчена декларація про походження товару, декларація про походження товару, сертифікат про регіональне найменування товару. Країна походження товару заявляється (декларується) органу доходів і зборів шляхом подання оригіналів документів про походження товару. Сертифікат про походження товару - це документ, який однозначно свідчить про країну походження товару і виданий компетентним органом даної країни або країни вивезення, якщо у країні вивезення сертифікат видається на підставі сертифіката, виданого компетентним органом у країні походження товару.
Тобто, вказаними нормами, встановлено перелік документів, які можуть підтвердити країну походження товару, одним із яких є сертифікат про походження товару.
Відповідно до ч.8 ст.43 МК України у разі якщо в документах про походження товару є розбіжності у відомостях про країну походження товару або органом доходів і зборів встановлено інші відомості про країну походження товару, ніж ті, що зазначені у документах, декларант або уповноважена ним особа має право надати органу доходів і зборів для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару додаткові відомості.
За ч.9 ст.43 МК України передбачено, що додатковими відомостями про країну походження товару є відомості, що містяться в товарних накладних, пакувальних листах, відвантажувальних специфікаціях, сертифікатах (відповідності, якості, фітосанітарних, ветеринарних тощо), митній декларації країни експорту, паспортах, технічній документації, висновках-експертизах відповідних органів, інших матеріалах, що можуть бути використані для підтвердження країни походження товару.
У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.44 МК України для підтвердження країни походження товару орган доходів і зборів у передбачених законом випадках має право вимагати та отримувати документи про походження такого товару. У разі ввезення товару на митну територію України документ, що підтверджує країну походження товару, обов`язково подається у разі, якщо це необхідно для застосування митно-тарифних заходів регулювання зовнішньоекономічної діяльності, кількісних обмежень (квот), інших заходів економічного або торговельного характеру, що здійснюються в односторонньому порядку або відповідно до двосторонніх чи багатосторонніх міжнародних договорів, укладених відповідно до закону, або заходів, що здійснюються відповідно до закону для забезпечення здоров`я населення чи суспільного порядку, а також у разі, якщо в органу доходів і зборів є підстави для підозри в тому, що товар походить з країни, товари якої заборонені до переміщення через митний кордон України згідно із законодавством України.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.44 МК України у разі ввезення товару на митну територію України, сертифікат про походження товару подається обов`язково на товари, до яких застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.
Частиною 3 ст.48 МК України визначено, що у разі неможливості достовірно встановити країну походження товарів, щодо яких застосовуються особливі види мита (антидемпінгове, компенсаційне, спеціальне або додатковий імпортний збір), такі товари випускаються у вільний обіг на митній території України за умови сплати особливих видів мита.
Згідно із ч.1 ст.50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.
Відповідно до ч.1 ст.51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (ч.1 ст.52 МК України).
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості (п.4, п.5 ч.5 ст.54 МК України).
Частиною 1 ст.257 МК України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії.
Згідно із ч.1 ст.45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, орган доходів і зборів може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.
Законом України від 16 вересня 2014 року № 1678-VII ратифіковано Угоду про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Угода).
Порядок визначення походження товарів викладений у Протоколі I - Протокол щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва, до Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони (далі - Протокол І).
Статтею 26 ч.1 глави 1 розділу IV Угоди про асоціацію визначено, що положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави "походження" означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I "Щодо визначення концепції "походження товарів" і методів адміністративного співробітництва" (далі - Протокол І, до цієї Угоди).
Згідно із ч.1 ст.2 розділу 2 Протоколу І з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу: -товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у ст.5 цього Протоколу; - товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до ст.6 цього Протоколу.
Відповідно до ч.1 ст.16 розділу 5 Протоколу І товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: - сертифікат з перевезення товару EUR.1; - у випадках, вказаних у ст.22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься "декларацією інвойс", надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.
Згідно із ч.1 ст.17 розділу 5 Протоколу І Сертифікат з перевезення товару EUR.1 має бути виданий митним органом країни експорту на письмову заяву експортера або, під відповідальність експортера, його уповноваженим представником.
Статтею 28 Протоколу І визначено, що до складу документації, зазначеної в статтях 17(3) і 22(3) цього Протоколу, використовуваної для підтвердження того, що товари, вказані в сертифікаті з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України й відповідають іншим вимогам цього Протоколу, можуть входити, "interalia" (переклад - також), в тому числі :
- (a) прямі свідчення процесів, виконаних експортером чи постачальником для отримання розглядуваного майна, що містяться, наприклад, у його обліковій документації чи у міжнародній системі обліку;
- (b) документи, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
- (c) документи, що підтверджують обробку матеріалів у Європейському Союзі або Україні, видані чи складені в ЄС або Україні, якщо застосування таких документів відповідає чинному законодавству відповідної країни;
- (d) сертифікати з перевезення товару EUR.1 або декларації інвойс, що підтверджують статус походження використаних матеріалів, видані чи складені в Європейському Союзі або Україні згідно з цим Протоколом;
- (e) належні свідчення про обробку, виконану з межами Європейського Союзу або України згідно з положеннями статті 12 даного Протоколу, які підтверджують, що вимоги цієї статті були виконані.
Тобто, у разі визнання товарів, такими, що проходять з Європейського Союзу або України на них розповсюджується Угода про асоціацію та, відповідно, зменшується або скасовується ввізне мито, тобто застосовуються преференції.
Як встановлено судом першої інстанції, позивач ввіз транспортний засіб на територію України  на підставі митної декларації ІМ 40 ДЕ від 21.11.2018 №UA205040/2018/032650 з копіями товаросупровідних документів : інвойс №11-16-0206 від 16.11.2018 р., сертифікат з перевезення EUR.1 від 19.01.2018 р. №PL/MF/AN0171219
Суд вказує, що Чернівецька митниця ДФС зверталася до Департаменту адміністрування митних платежів та Управління митно-тарифного регулювання ДФС України для скерування запиту до уповноважених органів Польщі з метою перевірки достовірності сертифіката про походження товару позивача.
Із наявної відповіді уповноважених органів Республіки Польща вказано, що сертифікат є справжнім, проте діючою особою (експортером) не доведено європейське преференційне походження товару, отже зазначений у сертифікаті товар не відповідає вимогам преференційної торгівлі між Європейським Союзом і Україною згідно Протоколу 1 до цієї Угоди.
Тобто, митний орган Республіки Польща підтвердив факт непроведення перевірки наданого сертифікату EUR.1 від 19.11.2018 р. №PL/MF/AN0171219 про походження товару, зазначивши при цьому, що даний сертифікат є справжнім.
При цьому матеріали справи містять звернення позивача до компанії "VANHOOL" з листом відповіддю про підтвердження стосовно даного автобусу країни виробника "Бельгія", які мають преференційний статус походження відповідно до правил походження в рамках вільної торгівлі (а.с. 61-67).
Окрім того, в матеріалах справи міститься висновок судового експерта Павлишина Ярослава Дмитровича № 10-02-21, перед яким ставилося питання щодо встановлення згідно ідентифікаційних номерів кузова та агрегатів транспортного засобу, зазначених в реєстраційних документах та на самому кузові і агрегатах наданого транспортного засобу країну походження/виготовлення автобусу "Van Hool", модель 917SX, що був у вжитку, календарний рік виготовлення - 2007, модельний рік виготовлення - 2007, тип двигуна - дизельний, об`єм двигуна 12816 см3, потужність двигуна-338 кВт, кузов № НОМЕР_1 , призначення - пасажирський для використання по дорогах загального призначення, кількість місць 63, категорія ТЗ-МЗ, колісна формула 6х2, виробник "VAN HOOL", торговельна марка "Van Hool" - як цілком виробленого в Європейському Союзі, або отриманого в Європейському Союзі з матеріалів, які були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС.
Висновком експерта встановлено наступне. Ідентифікуванням автобуса марки "Van Hool", модель 917SX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за його VIN-кодом № НОМЕР_1 встановлено :
- присвоєний ідентифікаційний номер VIN № НОМЕР_1 автобусу марки "Van Hool", модель 917SX, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 за його VIN-кодом № НОМЕР_1 , який виготовлений 28.02.2007 року виробником транспортного засобу - VAN  HOOL (B), власник марки - VAN  HOOL, код країни виробника YE - Бельгія, регіон - Європа, випущений в одному екземплярі та не може маркуватись і повторюватись у світі іншими заводами - виробниками на інших моделях та екземплярах одного модельного ряду. Інші технічні характеристики вказані в дослідницькій частині висновку (а.с. 68-91).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на підтвердження країни походження товару позивачем надано всі документи, які підтверджують країну походження товару.
Колегія суддів також враховує, що сертифікати про походження EUR. 1 від 19.11.2018 р. №PL/MF/AN0171219  не скасований, недійсними не визнані, тобто є чинними, а, відтак, є єдиним документом, що підтверджує походження товару з країн Європейського Союзу, та надає пільги зі сплати митних платежів.
Слід звернути увагу, що жодних зауважень до наданих документів та ввезеного товару  у митного органу станом на дату ввезення не було. Судом встановлено, що наданий позивачем сертифікат з перевезення (походження) комплектуючих форми EUR.1 не скасований та не визнаний недійсним митним органом, а тому підтверджує пільги зі сплати митних платежів.
Таким чином, позивач дотримався умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосував тарифну преференцію по імпортованих товарах з країни Європейського Союзу.
Як наслідок, позивач отримав надані митним органом пільги та правомірно застосував діючу на момент розмитнення преференційну ставку ввізного мита на товари, що возяться на територію України суб`єктами господарювання.
Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку що товар, митне оформлення якого здійснено за митною декларацією від 21.11.2018 р. №UА205040/2018/032650 на підставі сертифікату з перевезення EUR.1 від 19.01.2018 р. №PL/MF/AN0171219 є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому позивачу правомірно надані (отримані) пільги, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди, відтак оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковиснької митниі Держмитслужби залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 12 квітня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Боровицький О. А.    Матохнюк Д.Б.