СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2021 р.                                                                   Справа № 917/1850/20  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Пушай В.І., суддя  Стойка О.В. 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Державного підприємства “Славське лісове господарство” (вх. №1234П/3) на рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2021 у справі №917/1850/20 (суддя Безрук Т.М., повний текст рішення підписано 19.03.2021)
за позовом Державного підприємства “Славське лісове господарство”, смт. Славське Сколівського району Львівської області
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Ремтехналадка”, м.Полтава 
про стягнення 139.467,19 грн, - 

ВСТАНОВИЛА:

До Господарського суду Полтавської області звернулося ДП "Славське лісове господарство" з позовною заявою до ТОВ "Ремтехналадка" про стягнення 139.467,19 грн згідно договору №02 від 02.01.2019, у тому числі 131.712,17 грн основного боргу за товар, 3.174,31 грн - інфляційних, 4.449,00 грн - 3% річних, 131,71 грн. - 0,1% штрафу;   а також 2.102,00 грн. судових витрат. Позовну заяву обґрунтовано тим, що відповідач неналежним чином здійснює розрахунки за поставлений товар.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 19.03.2021 у справі №917/1850/20 в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Позивач,  ДП "Славське лісове господарство", з  вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та винести нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, заявник посилається на те, що на його думку, приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не з`ясував обставини, що мають значення для справи. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що:
- судом першої інстанції не взято до уваги відсутність в спірному договорі умов щодо відпуску товару за довіреностями, 
- судом не взято до уваги позицію Верховного Суду України, наведену в постанові від 29.04.2015 у справі №3-77ГС15-3, де зазначено, що відсутність довіреностей за наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію;
- судом не досліджено заперечення відповідачем факту укладення договору №2 від 02.06.2019.
Відповідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2021 сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Стойка О.В., Пушай В.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 апеляційну скаргу позивача залишено без руху на підставі ч.2 ст.260 ГПК України, з огляду на те, що скаржник до апеляційної скарги на підтвердження направлення копії скарги іншій стороні по справі додав лише фіскальний чек відділення поштового зв`язку без опису вкладення у цінний лист. Крім того, апеляційна скарга не містила клопотання про відновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.05.2021, після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ДП “Славське лісове господарство” та призначено її до розгляду. Сторонам по справі надано строк для подачі письмових пояснень, заперечень, відзиву на апеляційну скаргу та/або інші заяви/клопотання (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України). Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч. 10  ст. 270 ГПК України, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
03.06.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від ТОВ «Ремтехналадка» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2021 без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу – без задоволення. З приводу доводів апеляційної скарги відповідач наголошує, що позивачем була необґрунтовано проігнорована  пропозиція суду першої інстанції щодо надання необхідних доказів по справі, на підтвердження позовних вимог. Інші доводи, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, вже були розглянуті господарським судом і їм надана повна та всебічна оцінка.  
Враховуючи положення ч.ч.13, 14  ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
За таких обставин, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без виклику учасників справи.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України  передбачено, що  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального права при винесенні оскаржуваного рішення, а також проаналізувавши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, зважаючи на таке.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення між сторонами договору №02 від 02.01.2019 за умовами якого продавець (позивач по справі), зобов`язався передати належний йому товар на загальну 3.792.000,00 грн з ПДВ у власність покупцеві (відповідачу по справі), а відповідач зобов`язався прийняти товар (сировину дров`яну ПВ хвойну) на умовах франко-склад продавця та сплатити за нього. При цьому, оплата товару покупцем (відповідачем) здійснюється шляхом попередньої оплати або по факту отримання продукції;
- договір №02 від 02.01.2019 є укладеним у відповідності до  ч.1 ст.181 ГПК України, з огляду на наданий позивачем до матеріалів справи примірник, підписаний представниками обох сторін: з боку ДП "Славське лісове господарство" – директором Кокоць С. Ю, з боку ТОВ "Ремтехналадка" - директором Яровенко О.С., повноваження яких підтверджені даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
- твердження позивача та відповідача збігаються в питанні щодо сплати відповідачем отриманого товару на суму 1.107.580,46 грн, що підтверджується копіями відповідних платіжних доручень;
- за твердженням позивача у відповідача утворилась заборгованість за договором № 02 від 02.01.2019 у сумі 131.712,17 грн, яка відповідачем не сплачена, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. Проте, відповідач зазначений борг не визнає.
Господарський суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог зазначив, що   в даному випадку, позивач не надав належних документів, які б підтверджували передачу товару саме відповідачу на заявлену у позові суму боргу, оскільки частина з невизнаних відповідачем документів не підписана, щодо інших - не подано доказів наявності повноважень отримувати товар від імені позивача. Вказані накладні також є нечитаємі щодо їх номеру дати, виду товару, вартості товару, прізвищ осіб відповідальних за проведення операцій. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні в судовому засіданні з урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи їх взаємний зв`язок, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 712 Цивільного кодексу України визначено, що за   договором  поставки  продавець  (постачальник),  який здійснює  підприємницьку  діяльність,  зобов`язується  передати  у встановлений   строк   (строки)  товар  у  власність  покупця  для використання його у підприємницькій діяльності або в інших  цілях, не пов`язаних з особистим,  сімейним,  домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 265 Господарського кодексу України за   договором   поставки   одна  сторона  -  постачальник зобов`язується передати (поставити)  у  зумовлені  строки  (строк) другій   стороні   -   покупцеві   товар   (товари),   а  покупець зобов`язується прийняти вказаний  товар  (товари)  і  сплатити  за нього певну грошову суму.
Відповідно  до ч. 6 ст. 265 ГК України до відносин поставки, не врегульованих цим кодексом, застосовуються   відповідні   положення   Цивільного кодексу України  про договори купівлі-продажу.  
Згідно з ч.1  ст. 329 ЦК України юридична особа публічного права набуває право власності на майно, передане їй у власність, та на майно, набуте нею у власність на підставах, не заборонених законом.
Згідно зі ст.  692  ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором не встановлено інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Відповідно до ч.1 ст.663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
В статті 664  ЦК України вказано, що обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві.
За твердженням позивача, ним на виконання умов договору №02 від 02.01.2019 було поставлено відповідачу товар на загальну суму 1.239.292,63 за товарно-транспортними накладними, на підтвердження чого він надав 37 товарно-транспортних накладних при перевезенні деревини автомобільним транспортом за період 02.01.2019 – 14.03.2019.
В свою чергу, відповідач визнає факт поставки йому товару позивачем на  загальну суму 1.001.787,31 грн протягом січня – березня 2019.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити:  назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Натомість, надані позивачем товарно-транспортні накладні при перевезенні деревини автомобільним транспортом від 21.01.2019 на суму 33.674,66 грн (т.1 а.с.73) та  від 04.02.2019 з нечитаємою сумою (т.1 а.с. 81) не підписані особою, яка б мала прийняти вказаний товар. Ці накладні також не визнані відповідачем. 
Суд першої інстанції, враховуючи суперечність доказів поданих позивачем, ухвалами від 19.01.2021 та від 15.02.2021 запропонував позивачу надати належні та допустимі докази, на підставі яких проводилися оплати товару. Однак, позивач вимоги суду щодо надання відповідних документів на підтвердження позовних вимог – не виконав.
Відповідно до ч. 2 ст. 80 ГПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 73 ГПК України).
Відповідно до  ст. 74 ГПК  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів.
За приписом ст.76 ГПК  предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Як вбачається з позовної заяви, позивачем додано значний обсяг документів (доказів), перелік яких зазначено в додатках до позовної заяви.
Разом з тим, додані позивачем копії документів (товаро-транспортних накладних) є нечитаємі, що ускладнює належний розгляд справи. Крім цього, частина копій доданих доказів виготовлено неякісно, містить відсутність тексту (в тому числі і підписів), що унеможливлює їх використання в якості доказів, адже виникають певні труднощі при встановленні їх змісту. 
Суд зазначає, що для належної роботи з документами, які подані позивачем в якості доказів, вони повинні мати належний вигляд та давати можливість встановити їх зміст без сумнівів, що в даному випадку є неможливим, зважаючи на якість таких документів.
Однак, в порушення наведених вимог, позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів по справі, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Суд вважає за необхідне зазначити й те, що на підтвердження фактичного здійснення господарських операцій, враховуючи специфіку таких операцій, що їх регламентують, позивач повинен мати відповідні належно оформлені первинні бухгалтерські документи, які в сукупності мають свідчити про беззаперечний факт реального вчинення господарських операцій, що є підставою для формування платником податкового обліку. Крім того, необхідним є не лише наявність усіх первинних документів, що підтверджують фактичне здійснення господарських операцій, а й відповідність цих документів вимогам первинного документу, зокрема мати усі необхідні реквізити.
Отже, позивачем не доведено належними доказами передання товару відповідачу на суму 131.712,17 грн за накладними (т.1 а.с. 61, 66, 68, 71 , 73, 81, 84), які відповідачем не визнані, оскільки їх неможливо дослідити судом з метою встановлення об`єктивної істини у справі, інформація у цих документах є неповною, нечитаємою, що унеможливлює встановити судом, чи мають ці документи відношення до господарських відносин, що склались між позивачем та відповідачем на виконання договору №2 від 02.10.2019. 
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про недоведеність вимоги позивача щодо стягнення з відповідача боргу, оскільки позивачем не доведено належними доказами факту передачі товару на вказану суму відповідачу або уповноваженій відповідачем особі, і, як наслідок, не доведено виникнення у відповідача зобов`язання оплатити вказаний товар. За наслідками наведеного, позовні вимоги про стягнення інфляційних, 3% річних та штрафу, нарахованих на основний борг, також обґрунтовано не задоволені місцевим господарським судом, оскільки вони є взаємопов`язаними з вимогами про стягнення основного боргу
Твердження апелянта про встановлення факту повної оплати перевізнику ФОП Матіїшину В.М. за надані послуги з перевезення деревини не береться до уваги колегією суддів, з огляду на те, що позивач ані до місцевого господарського суду, ані до суду апеляційної інстанції не надав довіреностей або інших документів, які б підтверджували, що керівник відповідача уповноважував інших осіб вчиняти дії від імені відповідача щодо приймання товару від позивача у відповідності до вимог ст. 237, 244, 246 Цивільного кодексу України. 
Так, за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань  керівником відповідача (особою, яка може вчиняти дії від імені юридичної особи без довіреності) є Яровенко О.С. 
          Посилання позивача, що договором не передбачено видачу довіреностей на отримання товару, не скасовує необхідність підтвердження належними доказами факту надання повноважень особі, яка не є керівником відповідача, на отримання товару відповідно до вимог Цивільного кодексу України.
          Крім того, в суді апеляційної інстанції скаржник знову посилається на висновки Верховного Суду України, наведені в постанові від 29.04.2015 №3-77гс15 у справі №903/679/14, про те, що відсутність довіреності за наявності інших первинних документів на підтвердження здійснення господарських операцій з передачі товару, не може заперечувати таку господарську операцію.
          Проте, як вже було заначено місцевим господарським судом, у наведеній постанові Верховного Суду України вказано про необхідність наявності інших первинних документів, що підтверджують здійснення господарської операції з передачі товару. 
Статтею 86 ГПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже,  в даному випадку позивачем всупереч вищенаведених норм права, не було подано доказів, які б підтвердили факти, викладені в апеляційній скарзі, а наведені доводи не спростовують правомірність висновків, викладених в оскаржуваному рішенні.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та     процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Щодо заявлених відповідачем на підставі статей 123, 125, 126 Господарського процесуального кодексу України до відшкодування фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2.000,00 грн, у зв`язку з апеляційним розглядом справи №917/1850/20, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає таке.
Частинами 1-3 статті 126 Господарського процесуального кодексу України    встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Так, на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2.000,00 грн представник відповідача ТОВ «Ремтехналадка» - Будігай О.В. надав:  
- копію довіреності від 04.06.2020 посвідченої приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Смоковенко Т.О. за реєстровим №164;           - копію свідоцтва про право на зайняття адвокатської діяльністю серії ОД№003893, 
- копію договору №03 від 04.06.2020 про надання правової допомоги;
- копію додаткової угоди №02 від 10.12.2020 до договору №03 від 04.06.2020;
- копію договору від 02.04.2021 про заміну сторони зобов`язання у договорі про надання правової допомоги №03 від 04.06.2020
Згідно з ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Позивач не заперечив щодо розміру вказаних витрат у встановленому порядку.
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд визнав заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу обґрунтованими та такими, що відповідають критеріям розумності та співрозмірності. 
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням     положень  статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями  129,  270, пунктом 1 частини 1 статті  275,  281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства “Славське лісове господарство” залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 19.03.2021 у справі №917/1850/20  залишити без змін.
Стягнути з Державного підприємства “Славське лісове господарство” (82660, вул. Олени Степанівни, 7, смт. Славське Сколівського району Львівської області, код ЄДРПОУ 00992384) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю  «Ремтехналадка»  (36020, вул.Котляревського, 1/27, м.Полтава, код ЄДРПОУ 25155206) витрати на правничу допомогу за розгляд апеляційної скарги в сумі 2.000,00 грн
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені  статтями 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено   15.07.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           В.І. Пушай  

Суддя                                                                                           О.В. Стойка