ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/6353/16                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Огурцов О.П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  08 вересня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:           Бєлової Л.В.
суддів:                     Аліменка В.О., Безименної Н.В.   

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

У квітні 2016 року позивач, Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві, звернулась до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просила:
- стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету податкову заборгованість на загальну суму 933 832,01 грн. 
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року адміністративний позов задоволено повністю:
Стягнуто з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Державного бюджету податкову заборгованість на загальну суму 933 832,01 грн. (дев`ятсот тридцять три тисячі вісімсот тридцять дві грн. 01 коп.)
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, неповно з`ясовано обставини справи. 
Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що ФОП ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність податкового боргу взагалі, тому не міг його погодити чи оскаржити, відповідно, податковий борг, за стягненням якого позивач звернувся до суду, не може вважатися узгодженим.
Також, апелянт заперечує правомірність проведення перевірки, оформлення акту перевірки та винесення в подальшому податкових повідомлень-рішень. 
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року у справі за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 жовтня 2017 року підготовку справи апеляційним судом закінчено, призначено справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження на 14 листопада 2017 року. 
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 14 листопада 2017 року призначено справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 листопада 2017 року.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2017 року зупинено провадження у справі за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року до набрання законної сили рішенням у справі № 826/122210/17.
Зупиняючи провадження у справі, апеляційний суд вказав, що 28 листопада 2017 року у судовому засідання суду апеляційної інстанції від представника Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копій позовних заяв, поданих до суду першої інстанції 26.09.2017 року та 28.11.2017 року, а також копії ухвали від 28.09.2017 року про відкриття провадження у справі №826/12210/17 Окружним адміністративним судом міста Києва, яке судом апеляційної інстанції задоволено.
Апеляційний суд зазначив, що предметом цього адміністративного спору є стягнення боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями платника податку, у тому числі і за податковими повідомленнями-рішеннями від 31.08.2015 року.  Однак, вказані податкові повідомленнями-рішеннями є предметом судового оскарження у іншій адміністративній справі, що підтверджується ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2017 року про відкриття провадження в адміністративній справі № 826/12210/17.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважала неможливим розгляд цієї адміністративної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі № 826/6353/16 уло зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі № 826/12210/17 щодо оскарження податкових повідомлень-рішень. 
В подальшому, відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2018 року, в адміністративній справі № 826/6353/16 визначено наступний склад суду: головуючий суддя: Бєлова Л.В., судді: Безименна Н.В., Кучма А.Ю.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2018 року справу за адміністративним позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості у розмірі 933 832,01 грн. разом з апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року прийнято до провадження Шостого апеляційного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 вересня 2021 року, в адміністративній справі № 826/6353/16 визначено наступний склад суду: головуючий суддя: Бєлова Л.В., судді: Безименна Н.В., Аліменко В.О.
У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції 08 вересня 2021 року протокольною ухвалою апеляційного суду поновлено провадження у справі № 826/6353/16 з огляду на набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року у справі № 826/12210/17. 
У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд вимоги останньої задовольнити повністю.
Представник позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відповідач знаходить за адресою: АДРЕСА_1 . 
Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було подано податкову звітність:
-          Декларація з ПДВ № 9238315128 від 22.11.2015 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 3  480,00 грн. (а.с. 60-61), 
-          Декларація з ПДВ № 9257250264 від 21.12.2015 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 2 582,00 грн. (а.с. 62-63),
-          Декларація з ПДВ № 9214812287 від 19.10.2015 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 16,00 грн.,
-          Декларація про майновий стан та доходи № 9274548553 від 29.01.2016 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 4  815,67 грн. (а.с. 66-67), 
-          Декларація про майновий стан та доходи № 9080537500 від 09.02.2015 року, в якій самостійно визначено суму грошового зобов`язання у розмірі 3  167,81 грн (а.с. 64-65).
Також, 17.07.2015 року позтвачем проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт №860/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015 року та винесено:
-          Податкове повідомлення-рішення № 0041521701 від 31.08.2015 року, в якому визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 445  197,66 грн. (а.с. 51),
-          Податкове повідомлення-рішення № 0041551701 від 31.08.2015 року, в якму визначено суму грошового зобов`язання в розмірі 479  485,50 грн. (а.с. 53), 
-          Податкове повідомлення-рішення № 0041531701 від 31.08.2015 року. В якому визначено грошове зобов`язання в розмірі 510,00 грн (а.с. 50).
Позивачем на виконання п. 59.1 ст. 59 ПК України направлено податкову вимогу № 7230-23 від 10 листопада 2015 року (а.с. 59). 
З огляду на наявність у відповідача податкового боргу, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив та зазначив, що у разі коли у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується, погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що виник після надіслання (вручення) податкової вимоги.
Дослідивши надані суду позивачем копії наступних документів: облікової картки платника податків, корінця податкової вимоги № 7230-23 від 10.11.2015, акта №860/26-53-17-01/ НОМЕР_1 від 17.07.2015, податкових декларацій з податку на додану вартість за вересень 2015 року, за жовтень 2015 року, листопад 2015 року, податкової декларації про майновий стан і доходи за 2014 рік, за 2015 рік, податкових повідомлень - рішень № 0041521701 від 31.08.2015, № 0041551701 від 31.08.2015, № 0041531701 від 31.08.2015, довідки форми №4-ОПП, свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, 1-2 сторінок паспорту, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пп.  14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України  податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст.  95 ПК України  контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Приписи абз. 1 п.  59.1 ст. 59 Податкового кодексу України  визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Пунктом  59.3 статті 59 ПК України  передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
При цьому, за правилами п.  59.5 ст. 59 ПК України  у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Матеріали справи свідчать, що у період з листопада 2015 року податковий борг Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 погашений не був, а відтак у позивача не виникло обов`язку із додаткового надіслання платнику податків податкової вимоги.
Відповідно до абз. 1 п.  58.3 ст. 58 ПК України  податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу.
Пунктом  42.2 статті 42 Податкового кодексу України  передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно абз. 6 п.  42.4 ст. 42 ПК України  у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Крім того, за правилами абзаців 3-4 пункту  58.3 статті 58 ПК України  у разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
У разі якщо вручити податкове повідомлення - рішення неможливо через помилку, допущену контролюючим органом, податкове повідомлення - рішення вважається таким, що не вручено платнику податків.
Як вбачається з матеріалів справи, податкова вимога № 7230-23 від 10 листопада 2015 року направлялася на адресу відповідача (а.с. 59), однак повернулася у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання.
Викладене, з урахуванням наведених вище норм, свідчить про те, що указаний індивідуальний акт - податкова вимога, який направлений відповідачу на адресу, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (02002, м. Київ, вул. Каунаська, 12/1), був вручений Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 належним чином.
Аналогічна позиція щодо належності вручення рішень податкових органів висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 20 жовтня 2020 року у справі № 140/30/20.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що на час розгляду справи судом першої інстанції доказів оскарження вказаних вище податкових повідомлень-рішень і вимоги в установленому порядку платником податків матеріали справи не містили.
У контексті наведеного колегія суддів вважає за необхідне підкреслити, що згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 31 серпня 2018 року у справі №  826/14195/16, питання правомірності нарахованих контролюючим органом грошових зобов`язань не охоплюється предметом позову про стягнення податкового боргу, оскільки податкові повідомлення-рішення суб`єкта владних повноважень, згідно з якими відповідні зобов`язання визначено, не є предметом дослідження у відповідній справі.
Відповідно до п.  54.1 ст. 54 ПК України  крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно пп.  54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України  контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Приписи п.  57.3 ст. 57 ПК України  визначають, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту  54.3 статті 54  цього  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Таким чином, оскільки податкові повідомлення-рішення, якими до платника податків застосовані штрафні санкції на суми 445  197,66 грн., 479  485,50 грн. та 510,00 грн. не були оскаржені, то визначені ними грошові зобов`язання вважалися узгодженими та у зв`язку з несплатою протягом встановленого  ПК України  строку набули статусу податкового боргу. Відтак, з урахуванням того, що матеріалами справи підтверджується направлення контролюючим органом податкової вимоги на адресу товариства, суд першої інстанції прийшов до правильного на момент прийняття рішення висновку про обґрунтованість позовних вимог.
Однак, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року, позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено частково та визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 31.08.2015 № 0041531701, № 0041521701, № 0041541701, № 0041551701. 
Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень та ДСС «Діловодство спеціалізованого суду», вищевказане рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 30 липня 2020 року оскаржене не було. 
Отже, 31 серпня 2020 року (після закінчення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції), індивідуальні акти, на підставі яких у відповідача утворився податковий борг, а саме його частина на суму (445  197,66 грн., 479  485,50 грн. та 510,00 грн. - всього 925  193,16 грн.), були скасовані у судовому порядку. 
Таким чином, на момент перегляду судом апеляційної інстанції оскаржуваного у цій справі рішення суду першої інстанції правові підстави для стягнення податкового боргу з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 саме у розмірі 933 832,01 грн.. відсутні, оскільки податкові повідомлення-рішення від 31.08.2015 року №0041521701, № 0041551701 та № 0041531701, якими з відповідача стягнуто грошві зобов`язання за основним платежем та за штрафними санкціями на загальну суму 925  193,16 грн., скасовані.
Відповідно до ч. 4  ст. 308 КАС України  докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Об`єктивна неможливість подання вказаних доказів, на переконання колегії суддів, зумовлена тим, що під час апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 були оскаржені до суду рішення суб`єкта владних повноважень, покладені в основу звернення позивача із даним позовом.
Викладені обставини з урахуванням положень  ст. 308 КАС України  дають підстави стверджувати про відсутність правових підстав для задоволення саме у повному обсязі позовних вимог з урахуванням встановлених у ході апеляційного перегляду даної справи обставин та свідчить про те, що стягненню з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 підлягають кошти в сумі 8  638,85 грн. (933 832,01 грн. - 925  193,16 грн. = 8  638,85 грн.) в рахунок погашення податкового боргу.
Аналогічна позиція щодо застосування положень ч. 4  ст. 308 КАС України  у випадку скасування на етапі апеляційного перегляду судового рішення про стягнення з платника податків податкового боргу у зв`язку із скасуванням актів, що стали підставою для звернення контролюючого органу до суду із таким позовом, викладена у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 300/1309/19.
Таким чином, суд першої інстанції прийняв рішення із дотриманням норм матеріального і процесуального права з урахуванням обставин, що мали місце станом на 11 липня 2016 року. Водночас, з огляду на подання відповідачем нових доказів, які останній об`єктивно не мав можливості подати до 11 липня 2016 року, колегія суддів приходить до висновку, що станом на час апеляційного перегляду судового рішення наявні правові підстави для стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 коштів в сумі 8  638,85 грн., а не 933 832,01 грн., а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати у відповідній частині та ухвалити у ній нове про часткове задоволення позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення в повному обсязі позовних вимог Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкової заборгованості. 
Згідно з положеннями  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції скасуванню в частині.
Відповідно до ч. 6  ст. 139 КАС України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно ч. ч. 1, 3  ст. 139 КАС України  при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього  Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про необхідність стягнення з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 15  265,02 грн., сплачених згідно квитанції від 02 жовтня 2017 року № 136В241F6C, пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги (99,07%%).
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року - задовольнити частково.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року - скасувати в частині стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкової заборгованості в частині суми 925  193,16 грн..
Прийняти в цій частині нову постанову, якою у задоволенні позову - відмовити.
В іншій частині постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 липня 2016 року про стягнення з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 податкової заборгованості в розмірі 8  638,85 грн. - залишити без змін.
Стягнути з Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (02094, м. Київ, бульв. Верховної Ради, 24Б, код ЄДРПОУ 39469994) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, в сумі 15  265 (п`ятнадцять тисяч двісті шістдесят п`ять) гривні 02 копійки.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст виготовлено 08 вересня.2021 року.

Головуючий суддя                                                                      Л.В. Бєлова

Судді                                                                                            В.О. Аліменко, 

                                                                                                     Н.В. Безименна