П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  240/16317/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Токарева Марія Сергіївна   
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
26 липня 2021 року                                                                                                                     м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в вересні 2020 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Головного управління ДПС у Житомирській області від 03.04.2020 №120-р, яким анульовано ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним №06130314201900120.
- зобов`язати Головне управління ДПС у Житомирській області видалити з Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним інформацію щодо анулювання ліцензії ФОП ОСОБА_1 на право роздрібної торгівлі пальним №06130314201900120 та відновити дію даної ліцензії.
В обґрунтування позову вказано, що ним при подачі заяви на отримання ліцензій на право роздрібної торгівлі пальним та право зберігання пального подано всі копії дозвільних документів необхідних для отримання ліцензії, перелік яких передбачено Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 29.12.2019 №481/95-ВР. А тому, у відповідача відсутні правомірні підстави для анулювання ліцензії, у зв`язку з поданням заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року позов задоволено.
Не погодившись з рішенням суду, Головне управління ДПС у Житомирській області звернулося з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Згідно ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 отримав ліцензію на право роздрібної торгівлі пальним № 06130314201900120 за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 , терміном дії з 01.07.2019 до 01.07.2024.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області проведено фактичну перевірку діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення торгівлі за адресою АДРЕСА_1 .
За  результатами перевірки було складено акт від 06.03.2020 №84/32/ НОМЕР_1 у якому контролюючий орган дійшов висновку подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним від 25.06.2019. Така позиція відповідача ґрунтується на тому, що надаючи пакет документів, необхідний для отримання ліцензії суб`єктом господарювання надано дозвіл Управління Держпраці у Житомирській області №015.18.18 від 09.01.2018. Відповідно до даного документу позивачу дозволяється експлуатувати:
- колонку для відпуску зрідженого газу Dragon 5, зав. № 14678-1, 2016 року виготовлення, Польща;
- агрегат насосний для перекачування зрідженого газу HYDRO SKC 4.08.5.1160 LPG, зав. № 441381, з електродвигуном CSgbl00L4B, потужністю 3,0 кВт, зав. № B18884, 2016 року виготовлення, Польща;
- резервуар надземний для зберігання зрідженого газу (пропан-бутан), об`ємом 9,9 м. куб, робочий тиск 1,6 МПа, зав. № 157, реєстр. № 4873, 2016 року виготовлення, Україна.
У ході проведення фактичної перевірки встановлено, що в своїй господарській діяльності за адресою місця торгівлі пальним, ФОП ОСОБА_1 використовує обладнання: резервуар для зберігання зрідженого газу об`ємом 9,9 м.куб, зав. № 157, 2016 року виготовлення, колонку для відпуску зрідженого газу Dragon 5, зав. № 14678-1, 2016 року виготовлення, паливо роздавальний пункт до складу якого входить колонка паливо роздавальна NOVA зав. № 0535, 2017 року виготовлення, резервуар для зберігання рідких нафтопродуктів об`ємом 15 м. куб.
Враховуючи отриману в ході перевірки інформації, Головним управлінням ДПС області прийнято розпорядження від 03.04.2020 № 120-р про виконання процедури анулювання ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним реєстраційний номер 06130314201900120, терміном дії з 01.07.2019 до 01.07.2024 за адресою місця торгівлі: АДРЕСА_1 , у зв`язку з встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями, позивач оскаржив їх в судовому порядку.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходячи з того, що відповідачем не надано до суду жодних доказів існування обставин, що підтверджують наявність вказаних порушень дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики щодо регулювання роздрібної торгівлі пальним на території України врегульовані Законом України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального" від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).
Відповідно до даного Закону роздрібна торгівля пальним - це діяльність із придбання або отримання та подальшого продажу або відпуску пального із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик з автозаправної станції/автогазозаправної станції /газонаповнювальної станції газонаповнювального пункту та інших місць роздрібної торгівлі через паливороздавальні колонки та/або оливороздавальні колонки.
Згідно з положеннями статті 15 Закону №481/95-ВР ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного письмового розпорядження на підставі: заяви суб`єкта господарювання; рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання; несплати чергового платежу за ліцензію протягом 30 календарних днів від моменту призупинення ліцензії; рішення суду про встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання марок акцизного податку (стосовно імпортерів); рішення суду про встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог ст. 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про її анулювання.
Таким чином, у вказаній нормі закріплений вичерпний перелік підстав, за яких може бути анульована ліцензія на право роздрібної торгівлі пальним.
Згідно з положеннями ст.16 Закону №481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України. Контроль за дотриманням вимог відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства до малих виробництв виноробної продукції здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері безпечності та окремих показників якості харчових продуктів.
Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.
Місце роздрібної торгівлі пальним - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для роздрібної торгівлі та/або зберігання пального на праві власності або користування.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі пальним видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на п`ять років. Ліцензія видається за заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію. У заяві зазначається вид господарської діяльності, на провадження якого суб`єкт господарювання (у тому числі іноземний суб`єкт господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) має намір одержати ліцензію (оптова, роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, оптова, роздрібна торгівля пальним або зберігання пального).
Встановлені автозаправні станції (модульні заправники автомобілів зрідженим газом) є пересувним виробом заводського виготовлення, що встановлюється без фундаменту, отже, не є об`єктом нерухомості, оскільки нерухомим майном (нерухомістю) є земельна ділянка без поліпшень або земельна ділянка з поліпшеннями, які з нею нерозривно пов`язані, будівлі, споруди, їх частини, а також інше майно, що згідно із законодавством належить до нерухомого майна. Модульні заправники автомобілів моторним паливом та зрідженим газом є рухомим майном, тобто матеріальним об`єктом, який може бути переміщеним без заподіяння йому шкоди.
Дані об`єкти не підпадають під визначення об`єктів завершеного будівництва в зв`язку з тим, що будь-яких будівельних робіт щодо їх створення не здійснювалось.
Таким чином, розміщення модульні заправники автомобілів моторним паливом та зрідженим газом, установка та монтаж (зборка) яких проводилась без здійснення будівельних робіт та без улаштування фундаменту, не потребують документів, що дають право на їх виконання, а такі модульні заправники автомобілів моторним паливом та зрідженим газом, після закінчення робіт по їх установці та монтажу (зборці) не підлягають прийняттю в експлуатацію в розумінні Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" від 17.02.2011 № 303 8-VI.
Водночас, позивачем не заперечується, що ним здійснювався роздрібний продаж пального за адресою: Житомирська область, Малинський район, с. Иосипівка, вул. Єгорова, буд, 2-1 за допомогою модульної заправки автомобілів зрідженим газом.
При поданні заяви для отримання ліцензії позивачем було надано дані щодо обладнання, яке використовуватиметься для роздрібної торгівлі пальним та відповідний дозвіл на його використання, які відповідач мав можливість співставити та перевірити. 
Так, за наслідком заяви відповідачем прийнято рішення про видачу ліцензій, будь-якої недостовірної інформації в ході перевірки поданих документів виявлено не було.
Натомість після видачі ліцензій відповідач порушує питання щодо зазначення позивачем недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Позивач не заперечує, що на момент перевірки на території земельної ділянки знаходився паливо роздавальний пункт до складу якого входить колонка паливо роздавальна NOVA зав. №0535, резервуар для зберігання рідких нафтопродуктів об`ємом 15 м3, відомості про які не зазначено у додатках до заяви на отримання ліцензії та на право роздрібної торгівлі та не надано дозволу Управління Держпраці та акту введення його в експлуатацію.
Разом з тим, наявність вказаних об`єктів не підтверджує факт використання позивачем їх у своїй господарській діяльності та не доводить факту зазначення позивачем недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії.
Відповідачем не було надано доказів здійснення позивачем торгівлі рідким паливом - дизелем.
Враховуючи встановлені вище обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо того, що у відповідача були відсутні підстави для анулювання ліцензій саме на цій підставі адже відповідачем не доведено факту зазначення позивачем недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії саме на момент їх подання, як то передбачено ст.15 Закону №481/95-ВР.
Положеннями підпункту 4.1.4 пункту 4.1. статті 4 ПК України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платника податку. Так, належне застосування вищенаведеного принципу забезпечує реалізацію однієї зі складових верховенства права - правової визначеності. Саме можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій має фундаментальне значення для правильності його застосування.
Великою Палатою Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі №260/81/19 (п. 78) зроблено висновок про те, що за правилами ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа "Сєрков проти України". Заява № 39766/05, п.43).
Таким чином, у разі виникнення спору між платником податків та державою суд не може відмовити громадянину в захисті лише через сумніви в правомірності його дій. Особливість розподілу тягаря доказування в адміністративних справах не дозволяє трактувати "сумніви" інакше як неспроможність фіскального органу переконливо довести обґрунтованість та правомірність власних дій у спірних відносинах, тобто невиконання ним свого процесуального обов`язку. Не доведення державним органом обґрунтованості та законності висновків, покладених в основу прийняття оскаржуваних рішень, має стати підставою для надання захисту платнику податків, якщо вчинене ним, на думку державного органу порушення, не було переконливо доведено перед судом. Будь-який інший підхід не відповідатиме завданням адміністративного судочинства. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 у справі № 822/1817/18.
Колегія суддів зауважує, що у спірних правовідносинах, що виникли відповідачем не доведено обґрунтованості та відповідності нормам чинного законодавства не зазначено висновків щодо допущення позивачем порушень чинного податкового законодавства із якими законодавець пов`язує можливість анулювання ліцензій. Тобто зазначеним критеріям оскаржене розпорядження не відповідає, оскільки містить виключно цитату про встановленням факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії, однак в ньому не вказано зрозумілих та обґрунтованих фактичних підстав для його прийняття.
В справі "East/West Alliance Limited" проти України" (№ 19336/04) Суд вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією "небезпідставної скарги" та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції. Незважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа № 30210/96).
Відповідно до положень частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Колегія суддів зауважує, що відповідачем в обґрунтування правомірності своїх дій не надано до суду жодних належних та допустимих доказів існування обставин, що підтверджують наявність вказаних порушень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 09 березня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
          
Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Смілянець Е. С.    Сапальова Т.В.