СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" липня 2021 р.                                                                       Справа № 910/14266/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Барбашова С.В., суддя  Попков Д.О. 
секретар судового засідання Полупан Ю.В.
за участю представників:
позивача за первісним позовом - Васьковської Г.М.,  наказ №105-к/тм від 14.05.2021, (бере участь в судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції у приміщенні Північного апеляційного господарського суду);
відповідача за первісним позовом - Панчохи О.С., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №2607 від 08.06.2006, довіреність №2969   від 09.08.2019  
третьої особи за первісним позовом - Лисенко Ю.А.,  виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадський (бере участь в судовому засіданні дистанційно, в режимі відеоконференції у приміщенні Північного апеляційного господарського суду)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Луговського Олександра Вікторовича, м. Харків (вх. №1383Х/1) на рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2021, повне рішення підписано 14.01.2021 та на додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.01.2021, повне рішення підписано 21.01.2021 (суддя Погорелова О.В.) у справі №910/14266/19 
за позовом Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ
до Фізичної особи-підприємця Луговського Олександра Вікторовича, м. Харків
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація, м.Київ
про стягнення коштів,
та за зустрічним позовом Фізичної особи-підприємця Луговського Олександра Вікторовича, м. Харків 
до 1. Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, м. Київ;
2. Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва", м. Київ
про визнання недійсним договору,

ВСТАНОВИЛА:

Комунальне підприємство "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" звернулося до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Фізичної особи-підприємця Луговського Олександра Вікторовича, в якій, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (вх. №18309 від 10.08.2020), просило суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором №861/1 від 11.02.2019 з орендної плати за період 11.02.2019 по 30.06.2020 у загальному розмірі 1.792.889,88 грн, з яких: основний борг - 1.471.753,61 грн; пеня у сумі 255.654,09 грн; 3% річних у сумі 26.748,86 грн; штраф у сумі 38.733,32 грн; вартість оголошення у газеті у сумі 9.043,20 грн; авансовий платіж у сумі 171.600,00 грн; витрати на правничу допомогу у сумі 10.000,00 грн та 29.903,86 грн судового збору. 
Фізична особа-підприємець Луговський Олександр Вікторович звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації та Комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва про визнання договору №861/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 11.02.2019  недійсним.
Рішенням господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №910/14266/19 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ФОП Луговського Олександра Вікторовича на користь КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" - 969.126,14 грн основного боргу, 16.679,65 грн пені, 38.733,32 грн штрафу, 1.800,26 грн три проценти річних, 15.395,09 грн судового збору та 5.200,52 грн витрат на професійну правничу допомогу. Закрито провадження у справі в частині первісних позовних вимог про стягнення 321.984,26 грн основного боргу, 8.219,22 грн пені та 687,71 грн трьох процентів річних. В решті первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю. 
Додатковим рішенням господарського суду Харківської області від 19.01.2021 заяву представника ФОП Луговського О.В. про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7.750,00 грн задоволено частково. Стягнуто з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" на користь ФОП Луговського Олександра Вікторовича - 3.291,59 грн витрат на професійну правничу допомогу. В решті заяви відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, ФОП Луговський О.В. звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, якою просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №910/14266/19 в частині задоволених первісних позовних вимог та відмови в задоволенні зустрічного позову і ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити повністю, а в первісному позові, в частині задоволених судом першої інстанції позовних вимог, - відмовити; скасувати додаткове рішення господарського суду Харківської області від 19.01.2021 у справі №910/14266/19 в частині відмови у стягненні з КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" на користь ФОП Луговського Олександра Вікторовича 4.458,41 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити судове рішення про стягнення такої суми. 
В обґрунтування підстав для задоволення апеляційної скарги ФОП Луговський О.В. вказує на те, що:
- суд першої інстанції не надав правової оцінки факту, встановленому при вирішенні судової справи №910/13488/19, щодо площі об'єкту оренди, переданого відповідачу за первісним позовом;
- судом не встановлено наявність помилки щодо дійсності площі об'єкту оренди, яка має істотне значення і яка є підставою для визнання договору оренди спірного майна недійсним;
- судом першої інстанції не надано оцінки письмовим доказам (листуванню між позивачем як орендарем та відповідачем як орендарем з питань умов оспорюваного договору в частині площі). 
Крім того, заявник апеляційної скарги навів заперечення на ухвали  Господарського суду Харківської області від 05.01.2021, які не підлягають оскарженню окремо від рішення, а саме: про відмову у задоволенні клопотання учасниками справи своїх процесуальних обов'язків та застосування заходів процесуального примусу; про відмову в задоволенні клопотання про витребування доказів, від 05.01.2021 ФОП Луговського про вжиття заходів щодо виконання іншими учасниками справи своїх процесуальних обов'язків та застосування захолдів процесуального примусу; про відмову в задоволенні клопотання ФОП Луговського про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі.
Також, в тексті апеляційної скарги, заявник просить суд апеляційної інстанції призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу на вирішення якої поставити питання: які технічні характеристики та технічні показники об'єкту - визначеного сторонами в договорі №861/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва як нежитлове приміщення (кіоск) загальною площею 3,96 кв.м, яке знаходиться за адресою вул. Хрещатик, 30/1, м. Київ, а провадження у справі зупинити. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.05.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Попков Д.О., Стойка О.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 11.05.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Луговського О.В. на рішення  Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 та додаткове рішення від 19.01.2021 у справі №910/14266/19, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначеної її до розгляду на 03.06.2021. 
24.05.2021 у відповідності до вимог статті 263 ГПК України позивач за первісним позовом, КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наводить свою позицію по справі, просить рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №910/14266/19 залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу - без задоволення.
В спростування викладених в апеляційній скарзі доводів по суті спору позивач за первісним позовом зазначив про:
- відсутність підстав для визнання договору недійсним на підставі ст. 229 ЦК України за наявності помилки щодо обставин, які мають істотне значення; 
- безпідставне ототожнення власного недбальства при участі у конкурсі, укладенні ФОП Луговським О.В. договору оренди з "помилкою" що має істотне значення, незважаючи на довготривале і безперебійне використання орендованого кіоску за цільовим призначенням;
- незалежність розміру орендної плати за спірним договором (яка встановлюється за об'єкт в цілому), від ціни квадратного метру;  ціна квадратного метра об'єкта визначається у договорі оренди на підставі суми конкурсної пропозиції учасника конкурсу.  
26.05.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації також надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№6062), в якому  третя особа по справі повністю заперечує проти апеляційної скарги ФІОП Луговського О.В. та просить залишити її без задоволення, в той час як рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 вважає законним та обґрунтованим, в зв'язку з чим просить залишити його без змін. 
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 року у зв'язку з відпусткою судді Стойка О.В. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Пелипенко Н.М., Попков Д.О.
Розгляд справи відкладався на 06.07.2021, що висвітлено у відповідній ухвалі апеляційного суду від 03.06.2021. 
Відповідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2021 року у зв'язку з відпусткою судді Пелипенко Н.М. сформовано склад колегії суддів Східного апеляційного господарського суду: головуючий суддя Істоміна О.А., судді Барбашова С.В., Попков Д.О.
В судове засідання 06.07.2021 з`явилися представник заявника апеляційної скарги, уповноважений представник позивача за первісним позовом в режимі відеоконференції, уповноважений представник третьої особи по справі в режимі відеоконференції, які надали пояснення у справі та підтримали свої правові позиції, що викладені в апеляційній скарзі та відзивах на неї.
Апеляційним господарським судом, у відповідності до пункту 4 частини п'ятої статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, у межах строку, встановленого статтею 273 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини першої статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. За приписами частини другої цієї норми, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В ході розгляду даної справи судом апеляційної інстанції було в повному обсязі досліджено письмові докази у справі та пояснення учасників справи у відповідності до приписів частини першої статті 210 Господарського процесуального кодексу України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши та проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи, розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, заслухавши у судовому засіданні представників сторін,  колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача за первісним позовом, зважаючи на таке.
Як свідчать матеріали справи та встановлено судом першої інстанції, у 2018 році Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією проведено конкурс на право оренди майна комунальної власності територіальної громади міста Києва - нежитлового приміщення (кіоску) загальною площею 3,96 кв.м. на вул. Хрещатик, 30/1.
У зв`язку з   відмовою переможця   конкурсу - ТОВ «Еллант» від підписання договору оренди, 22.01.2019 Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація звернулась до ФОП Луговського О.В., як до учасника конкурсу, пропозиція якого зайняла друге місце, з пропозицією укласти договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду, надіславши для підписання відповідні проекти договору.
11.02.2019 між Шевченківською районною в місті Києві державна адміністрація (орендодавець за договором), ФОП Луговським О.В. (орендар за договором) та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва» (підприємство-балансоутримувач за договором) було укладено договір про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду № 861/1, відповідно до умов якого предметом оренди є нежитлове приміщення (кіоск) площею 3,96 кв.м, яке знаходиться за адресою: вул. Хрещатик, 30/1 у м. Києві. Майно надано в оренду для розміщення торговельного об`єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи (п.1.1, п. 2.1 договору).
Іншими умовами договору сторони передбачили наступне:
- стан об`єкта оренди на дату передачі його орендареві визначається в акті приймання-передавання за узгодженим висновком підприємства-балансоутримувача та орендаря (п. 2.3);
- початком перебігу оренди є момент підписання сторонами акту приймання-передачі об`єкта оренди (п. 2.4);
- орендна плата визначена за результатами конкурсу, затвердженими розпорядженням Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 03.12.2018 № 743, становить без ПДВ 18.055,56 грн за 1 кв.м орендованої площі, що в цілому складає за базовий місяць розрахунку листопад 2018 року 71.500,00 грн (п. 3.1);
- орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за поточний місяць (п. 3.2);
- у разі користування об`єктом протягом неповного календарного місяця (першого та/або останнього місяців оренди) добова орендна плата за дні користування визначається згідно з Методикою розрахунку орендної плати за користування майном територіальної громади міста Києва, яка передається в оренду та і в інших випадках, передбачених законодавством України (п. 3.3);
- орендна плата сплачується орендарем на рахунок підприємства-балансоутримувача, починаючи з дати підписання акта приймання-передачі (п. 3.6);
- орендна плата сплачується орендарем незалежно від наслідків господарської діяльності орендаря щомісячно не пізніше 15 числа поточного місяця (п. 3.7).
- зобов`язання орендаря по сплаті орендної плати забезпечуються у вигляді
авансової орендної плати в розмірі не менше ніж орендна плата за два місяці. Орендар сплачує авансовий платіж протягом 10 календарних днів з дати підписання договору. Підприємство-балансоутримувач зараховує авансовий платіж як орендну плату за останні два місяці строку дії договору оренди (п. 3.10).
- орендар зобов`язаний: своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі (п.   4.2.3); 
- строк його дії встановлено з 11.02.2019 до 08.02.2022 (п. 9.1).
11.02.2019 сторонами було підписано трьохсторонній акт приймання-передачі нежитлового приміщення (кіоск) загальною площею 3,96 кв.м, згідно поверхового плану на вул. Хрещатик, 30/1 без зауважень.
27.03.2019 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до договору, згідно з якою сторони внесли зміни до договору, змінивши дані про підписанта договору від відповідача.
За твердженням позивача за первісним позовом, порушення відповідачем умов договору в частині здійснення сплати орендних платежів, а також не здійснення авансового платежу у розмірі 171.600,00 грн як орендну плату за останні два місяці оренди; не сплата 9.043,20 грн за рахунком №867 від 06.11.2018 за публікацію оголошення в газеті «Хрещатик» про намір Шевченківської районної в місті  Києві державної адміністрації передати в оренду об`єкт оренди стало підставою для направлення на адресу відповідача претензії №571/вих від 13.05.2019 з вимогою сплатити суму заборгованості та надати копії страхового полісу/договору та платіжного доручення про сплату страхового внеску. Проте, доказів направлення вказаної претензії позивач не надав.
Разом з тим, позивачем за первісним позовом було направлено відповідачеві претензію №75 від 17.09.2019 з вимогою сплатити основний борг за користування об`єктом оренди, а також авансову орендну плату за два місяці та за публікацію оголошення у газеті. В якості доказів направлення вказаної претензії відповідачеві разом з рахунками на оплату та актом звірки взаєморозрахунків позивач надав фіскальний чек з описом вкладення у цінний лист.
Рішенням господарського суду міста Києва від 01.06.2020 у справі №910/13488/19, яке набрало законної сили, задоволено позов КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до ФОП Луговського О.В., договір №861/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду розірвано, ФОП Луговського О.В. виселено з орендованого нежитлового приміщення (кіоску), яке знаходиться за адресою: вул.Хрещатик, 30/1 у м. Києві.
30.06.2020 складено та підписано тристоронній акт приймання-передачі нежилого приміщення (кіоску) загальною площею 3,96 кв.м, яке знаходиться за адресою: вул.Хрещатик, 30/1 у м. Києві. Однак, з боку ФОП Луговського О.В. акт підписаний із застереженням, в якому він вказує, що на день підписання акту рішення господарського суду міста Києва законної сили не набрало, заперечує проти заборгованості, вважає спірний договір недійсним та оскаржує його у судовому порядку.
З моменту підписання акту 30.06.2020 ФОП Луговським О.В. припинено орендне користування нежилого приміщення (кіоску) загальною площею 3,96 кв.м, яке знаходиться за адресою: вул.Хрещатик, 30/1 у м. Києві, зазначене приміщення повернуто до комунальної власності територіальної громади міста Києва, спірний договір припинив свою дію. 
01.07.2020 КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" припинено нарахування та надання рахунків щодо сплати орендної плати ФОП Луговським О. В. за договором №861/1.
Вищезазначені обставини стали підставою для звернення КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" до суду з позовом про стягнення з ФОП Луговського О.В. заборгованості за договором №861/1 від 11.02.2019 з орендної плати за період 11.02.2019 по 30.06.2020 у загальному розмірі 1.792.889,88 грн, з яких: основний борг - 1.471.753,61 грн; пеню у сумі 255.654,09 грн; 3% річних у сумі 26.748,86 грн; штраф у сумі 38.733,32 грн; вартість оголошення у газеті у сумі 9.043,20 грн; авансовий платіж у сумі 171.600,00 грн.
В свою чергу, відповідач ФОП Луговський О.В., заперечуючи проти задоволення первісних позовних вимог,  звернувся до суду із зустрічним позовом в якому зазначив, що:
- об'єкт, заявлений Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією, на конкурсі - відповідав запитам позивача за зустрічним позовом для приміщення для здійснення ним господарської діяльності, а саме: за видом використання, за місцем розташування, за площею використання - 3,96 кв. м. Зазначені характеристики давали підстави позивачу за зустрічним позовом вважати, що використання цього майна даватиме йому достатній дохід та покриватиме витрати, в т.ч. пов'язані з використання такого орендованого майна. Але, фактичний розмір об'єкта оренди менший від заявленого на конкурсі та зазначеного в договорі оренди на 1,96 кв. м (3,96-2,0) і складає 50,5 % площі заявленого на конкурсі та зазначеного в договорі оренди об'єкта оренди. 
- зважаючи на меншу фактичну площу орендованого майна, ФОП Луговський О.В. стверджує про недійсність договору №861/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 11.02.2019, оскільки даний договір з боку орендаря був укладений під впливом помилки щодо площі об'єкту оренди. 
Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, зазначив про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення з ФОП Луговського О.В. заборгованості з орендної плати у розмірі 969.126,15 грн, як обґрунтованих, підтверджених матеріалами справи та не спростованих відповідачем по первісному позову. Також суд першої інстанції визнав обґрунтованими заявлені до стягнення суми пені, штрафу та 3% річних, з врахуванням здійсненого власного перерахунку. Крім того, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, складність справи та виконані роботи, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з відповідача. В решті позовних вимог про стягнення основного боргу - відмовив.
В частині стягнення 321.984,26 грн основного боргу суд закрив провадження на підставі ч.3 ст.231 ГПК України, оскільки предметом позову у справі №910/9216/19 було стягнення з ФОП Луговського О.В. заборгованості за договором №861/1 про передачу майна територіальній громаді міста Києва в оренду у розмірі 330.891,19 грн і по цій справі було прийнято відмову КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва" від позовних вимог, про що Господарським судом Харківської області винесено відповідну ухвалу від 09.09.2019 у справі №910/9216/19. 
В частині зустрічних позовних вимог суд першої інстанції відмовив в їх задоволенні, з огляду на те, що заявником не було доведено та не надано суду належних доказів, що спірний правочин було вчинено саме під впливом помилки у контексті приписів ст. 229 ЦК України. 
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає такі висновки місцевого господарського суду обґрунтованими з огляду на наступне.
Статтею 11  Цивільного кодексу України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 627, 628, 629 ЦК України  сторони є вільними в укладенні договору, зміст договору складається з умов, які визначаються на розсуд та за погодженням сторін, та умов, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, договір укладений (підписаний сторонами) є обов`язковим для виконання кожної із сторін.
Згідно зі ст. 283 Господарського кодексу України  за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності, до відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Згідно з ч.1 ст.761, ч.1 ст.762 ЦК України  право передання майна у найм має власник речі, або особа, якій належать майнові права. За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Згідно зі ст.287 ГК України  орендодавцями щодо комунального майна є органи, уповноважені місцевими радами управляти майном, яке є у комунальній власності.
В даному випадку предмет спірного договору оренди належить до комунальної власності. Зокрема, спір у даній справі стосується взаємовідносин ФОП Луговського О.В., КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м.Києва" та Шевченківською районною в місті Києві державною адміністрацією з приводу договору №861/1 від 11.02.2019 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду нежитлового приміщення (кіоск) площею 3,96 кв.м, яке знаходиться за адресою: вул.Хрещатик, 30/1 у м.Києві. 
Оскільки заявник апеляційної скарги не оскаржує судове рішення в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та в частині закриття провадження по справі, колегія суддів не здійснює перегляд судового рішення в цій частині. 
Зважаючи на обґрунтування апеляційної скарги, перш за все спірним у даному випадку є наявність/відсутність підстав для визнання недійсним договору №861/1 про передачу майна територіальної громади міста Києва в оренду від 11.02.2019 на підставі ст.229 ЦК України, як укладеного під впливом помилки щодо площі об'єкту оренди, тобто вимоги зустрічної позовної заяви. Як слідство, з огляду на дійсність/недійсність оспорюваного правочину, дослідженню підлягають наявність підстав щодо стягнення заборгованості з орендної плати за спірним договором. 
Так, підставою для визнання недійсним договору скаржник визначає ст.229 ЦК України, якою встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Згідно п. 19   Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними"   обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобов`язань, які виникли з правочину, і не пов`язане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.
Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, позивач за первісним позовом наполягає на тій позиції, що при укладанні спірного договору наявна сукупність ознак, притаманних помилці як правовій підставі для визнання правочину недійсним, а саме: вирішальний вплив невірного сприйняття позивачем за зустрічним позовом зазначених характеристик предмета договору на його волевиявлення щодо укладання цього правочину, адже за умови правильного сприйняття позивачем за зустрічним позовом цих обставин даний правочин з його сторони не було б вчинено; істотність помилки в частині особливостей предмету договору, що унеможливлюють використання його за призначенням; неможливість усунення наслідків помилки.
Тож, помилкою в даному випадку апелянт вважає зазначений у договорі оренди розмір площі орендованого майна - 3,96 кв.м.
Розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 22.07.2011 №479 « Про внесення змін до розпорядження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 09.02.2011 №80 «Про закріплення майна за КП «Керуюча дирекція», в редакції розпорядження від 30.12.2016 №801, будівлю кіоску загальною площею 3,96 кв.м на вул. Хрещатик, 30/1 закріплено на праві господарського відання за КП Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району м. Києва.
Як вже зазначалось, апелянт, ФОП Луговський О.В. добровільно прийняв участь в оголошеному Шевченківською районною у місті Києві адміністрацією конкурсі на право оренди майна територіальної громади міста Києва з приводу спірного нежитлового приміщення, за результатами якого був підписаний договір оренди. При цьому, ФОП Луговський запропонував другу за розміром орендну плату за об'єкт оренди (кіоск) - в сумі 71.500,00 грн, що підтверджується відповідним протоколом від 28.11.2018. Запропонована апелянтом орендна плата, як учасника конкурсу, визначила його черговість після розкриття конкурсних пропозицій. Предметом конкурсного відбору була оренда нежитлового приміщення  (кіоску) - загальною площею 3,96 кв.м.
За змістом вказаного договору, а саме пункту 3.1., ціна 1 квадратного метра об'єкта оренди зазначається у договорі оренди на підставі суми конкурсної пропозиції учасника конкурсу шляхом поділу суми конкурсної пропозиції на загальну площу нежитлового приміщення. Тобто, розмір орендної плати встановлено не за 1 кв. м, а за об'єкт в цілому, і вирішальним в її розмірі є саме пропозиція учасника конкурсу. 
11.02.2019 на виконання договору оренди між сторонами у справі було підписано трьохсторонній акт приймання-передачі нежитлового приміщення (кіоск) загальною площею 3,96 кв.м, згідно поверхового плану на вул. Хрещатик, 30/1, без зауважень та застережень. 
Питання фактичної площі орендованого відповідачем за первісним позовом приміщення, досліджувалось при вирішенні Господарським судом міста Києва справи №910\13488\19 за позовом Шевченківської РДА в місті Києві до ФОП Луговського О.В. про розірвання договору оренди та звільнення нежитлового приміщення (кіоску) на вулиці Хрещатик 30\1, за результатами розгляду якого було прийнято відповідне рішення від 01.06.2020 і яке набрало законної сили. Суд врахував обміри (технічний паспорт, виконаний інженером з інвентаризації нерухомого майна), здійснених на замовлення відповідача 21.05.2019.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ст.82 ЦК України).
В ході розгляду вищевказаної справи, ФОП Луговський О.В. заперечував проти розірвання договору №861\1 від 11.02.2019. 
Аналізуючи обставини справи, колегія суддів зазначає, що в даному випадку матеріалами справи підтверджується використання відповідачем ФОП Луговським О.В. понад 12 місяців кіоску під розміщення торгівельного об'єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи, тобто за цільовим призначенням, незалежно від площі його внутрішнього периметру, здійснення ним в кіоску підприємницької діяльністі, з використанням найманих працівників, без сплати обов'язкових та передбачених чинним законодавством та договором оренди платежів.
В своїй апеляційній скарзі, відповідач за первісним позовом зазначає, що за його ініціативою та за участю відповідачів за зустрічним позовом намагався виправити помилку, допущену при укладанні спірного договору, на підтвердження чого наводить листування орендаря з орендодавцем та балансоутримувачем щодо приведення умов оспорюваного договору в частині площі орендованого майна, зазначеної в договорі до її фактичної площі. 
Проте, наявність листування між сторонами за договором оренди не спростовує факту використання орендарем спірного приміщення за цільовим призначенням.
Таким чином, з врахуванням вищенаведених обставин та беручі до уваги вимоги чинного законодавства, колегія суддів зазначає, що для визнання правочину недійсним як укладеного під впливом помилки необхідно, щоб така помилка мала істотне значення. Під помилкою, що має істотне значення, Цивільний кодекс розуміє помилку щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей та якостей речей, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. 
Істотною є помилка, наслідки якої або не можна усунути, або для усунення їх сторона, що помилилася, має нести значні витрати. При вирішенні питання про істотне значення помилки за обставин, визначених у цій статті , потрібно виходити з тієї чи іншої обставини для конкретної особи з урахуванням її становища, стану здоров'я, характеру діяльності, значення правочину тощо.
В даному випадку обов'язок доведення відповідних обставин покладено на позивача за зустрічним позовом, тобто апелянт повинен був навести  беззаперечні докази для визнання договору оренди недійсним.
Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
В силу статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що правомірно породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.
В разі не спростування презумпції правомірності договору у даній справі, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з позицією місцевого господарського суду, що позивачем за зустрічним позовом не доведено та не надано суду належних доказів, що спірний правочин було вчинено саме під впливом помилки у контексті приписів  ст. 229 ЦК України, в зв'язку з чим у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання правочину недійсним.
Стосовно заперечень апелянта щодо вимог первісного позову про стягнення з ФОП Луговського О.В. заборгованості з орендної плати та нарахованих на неї штрафних санкцій, у відповідних розмірах, задоволених судом першої інстанції, то колегія суддів зазначає наступне.
У відповідності до статей 626, 629 ЦК України  договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Отже, укладення позивачем за первісним позовом та відповідачем вищевказаного договору оренди було спрямоване на отримання останнім приміщення у користування та одночасного обов`язку по здійсненню орендної оплати за таке користування на користь позивача.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України  суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір оренди є оплатним договором, а тому плата за користування майном є його істотною умовою.
Порушення даної умови договору, відповідно до ст.611 ЦК України, є підставою   для настання правових наслідків, встановлених договором або законом, зокрема, розірвання договору.
Стаття 18 Закону України "Про оренду державного та комунального майна"  встановлює обов`язок орендаря вносити орендну плату своєчасно і у повному обсязі.
В силу ч.1 вказаного Закону орендар за користування об`єктом оренди вносить орендну плату незалежно від наслідків господарської діяльності.
Згідно з ч. 2 ст. 795 ЦК України  повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.
Тобто, підписуючи договір та акт приймання передачі орендованого майна, відповідач за первісним позовом визнавав у нього наявність зобов'язання по здійсненню орендної оплати. 
Таким чином, враховуючи фактичні обставини справи та наведені норми законодавства, господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, про наявність підстав для задоволення первісних позовних вимог в частині стягнення з ФОП Луговського О.В. заборгованості з орендної плати у розмірі 969.126,15 грн., як обґрунтованих, підтверджених матеріалами справи та не спростованих відповідачем по первісному позову
Також колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення первісного позову та про стягнення з відповідача по первісному позову нарахованих на суму основної заборгованості сум пені в розмірі 16.679,65 грн, штрафу в розмірі 38.733,32 грн та трьох процентів річних в розмірі 1.800,26 грн, з урахування власного розрахунку, здійсненого за допомогою Юридичної інформаційно-пошукової системи Законодавство.
Правові наслідки порушення зобов`язання встановлені статтею 611 Кодексу. Відповідно до частини 1 вказаної статті, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки.
Статтею 549 ЦК України  визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно ст. 3 Закону України Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань розмір пені, передбачений ст. 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Частиною 2 статті 343 Господарського кодексу України  визначено, що пеня за прострочку платежу встановлюється за згодою сторін господарських договорів, але її розмір не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до п.6.2 договору, за несвоєчасну та не в повному обсязі сплату орендної плати та інших платежів на користь підприємства-балансоутримувача орендар сплачує на користь підприємства-балансоутримувача пеню у розмірі 0,5% від розміру несплачених орендних платежів за кожний день прострочення, але не більше розміру, встановленого законодавством України. Крім того, орендар згідно з пунктом 2 статті 625 Цивільного кодексу України  сплачує інфляційні витрати по заборгованості та 3% річних від простроченої суми заборгованості. У разі, якщо на дату сплати орендної плати заборгованість за нею становить загалом не менше ніж три місяці, орендар також сплачує штраф у розмірі 3% від суми заборгованості.
Крім того, судова колегія відхиляє як безпідставні твердження скаржника про порушення судом першої інстанції під час розгляду справи норм процесуального права, що на думку відповідача проявилось, зокрема, в діях суду щодо відхилення низки його клопотань, розглянутих господарським судом 05.01.2021, за результатами розгляду яких прийнято відповідні ухвали, виходячи з наступного.
Стосовно клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи, слід зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов:
1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо;
2) жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
В постанові Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» зазначено, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку в разі необхідності може бути здійснено господарським судом з призначенням відповідної судової експертизи.
Обґрунтовуючи клопотання про призначення судової будівельно-технічну експертизи апелянт зазначав, що для з'ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Зазначене питання вже розглядалось Господарським судом Харківської області від 05.01.2021, про що судом винесено відповідну ухвалу, в якій заявнику надано вичерпну відповідь з приводу цього питання.
          Як вже зазначалось, господарським судом міста Києва у справі в межах справи №910/13488/19 розглядалось питання щодо фактичної площі орендованого відповідачем приміщення та встановлено, що його дійсний розмір є значно меншим від того, що визначено у договорі (3,96 кв.м.), і сторони визнають невідповідність дійсного та задекларованого розмірів. Узгоджений розмір орендованої площі, тобто такий, який не оспорюється сторонами, складає 2 кв.м.  
Приймаючи рішення про площу приміщення, яка підлягає звільненню, господарський суд міста Києва, за відсутності інших даних, виходив з обмірів (технічний паспорт, виконаний інженером з інвентаризації нерухомого майна Горбуновим Віктором Миколайовичем), здійснених 21.05.2019 на замовлення ФОП Луговського О.В., оскільки план будинку від 03.07.2019, наданий орендодавцем, у якому площа вказана як 2,1 кв.м., не містить даних про суб`єкта його виконання.  Відповідно до обмірів, виконаних інженером з інвентаризації нерухомого майна Горбуновим В.М., площа приміщення становить 2 кв.м.
В тексті апеляційної скарги, відповідач за первісним позовом ФОП Луговський О.В. знову заявив клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи та зупинення провадження у справі, тотожнє за змістом та питаннями, які були розглянуті місцевим господарським судом.
Враховуючи висновки Господарського суду міста Києва, наведені в рішенні, яке вступило в законну силу, та висновку Господарського суду Харківської області, наведені у відповідній ухвалі, дослідивши подані сторонами докази, апеляційний суд вважає, що в матеріалах справи достатньо доказів, необхідних для встановлення фактичних даних у справі, а отже не вбачає необхідності у призначенні експертизи, тому відмовляє у задоволенні зазначеного клопотання відповідача.
Клопотання заявника апеляційної скарги про витребування доказів у Департаменті з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради належним чином завірену копію реєстраційної справи на об'єкт нерухомого майна: нежитлова будівля (літ. "А"), загальною площею (кв.м): 5,3, за адресою: м. Київ, вулиця Хрещатик, будинок, 30/1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна: 1950501580000, за фізичною особою: Мельник Валентином Михайловичем, підстава виникнення права власності: технічний паспорт, серія та номер: Н-1063, виданий 28.10.2019, видавник: ФОП Іванюта Алла Вікторівна; Довідка, серія та номер: 1065, виданий: 28.10.2019, видавник: ФОП Іванюта Алла Вікторівна, відхилено з огляду на те, що заявником у клопотанні не зазначено обставин, які може підтвердити чи спростувати запитуваний доказ (інформація щодо власника, а також документ на підставі якого ним було набуто право власності на об'єкт нерухомого майна) та яке істотне значення для вирішення справи він має. Крім того, таке клопотання вже було задоволено на стадії підготовчого провадження. 
Клопотання апелянта про вжиття заходів процесуального примусу до позивача щодо отримання відповідей на запитання у зустрічному позові, також правомірно відхилено судом першої інстанції, оскільки відповідачами до суду були подані відзиви на зустрічну позовну заяву з викладенням своєї правової позиції та доповнення до відзиву, тобто надано вичерпні відповіді на заявлені питання.
Крім того, колегія суддів відхиляє доводи апелянта про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.
За приписами ч.1, п.п.1, 4 ч.3   ст.123 ГПК України    судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних       з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших       процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки       до її розгляду.       
За        результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката згідно з ч.2 ст.126 ГПК України    підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
За змістом наведених законодавчих приписів необхідною умовою для вирішення питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу є наявність доказів, які підтверджують фактичне здійснення таких витрат учасником справи.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві позивачем було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат та заявленого вимогу про стягнення з відповідача 10 000,00   грн витрат на професійну правничу допомогу .
Позивачем по первісному позову в якості доказів надання професійної правничої допомоги адвокатом надані наступні документи: договір про надання правничої допомоги №18 від 12.02.2019, копія свідоцтва про право зайняття адвокатською діяльністю №2145 від 24.02.2005, копія платіжних доручень №322707 від 28.08.2019 на суму 5.000,00 грн. та №322706 від 28.08.2019 на суму 5.000,00 грн., на загальну суму 10.000,00 грн.
Отже, враховуючи часткове задоволення первісного позову, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 5.200,52 грн.
Враховуючи вищенаведене, доводи апелянта щодо неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Відповідно до ч.1 ст.77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
За приписами ч.1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Відповідно до статей 76 - 79 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України  встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, інші доводи апелянта, викладені в апеляційній скарзі, не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Щодо оскарження заявником апеляційної скарги додаткового рішення Господарського суду Харківської області від 19.01.2021, то колегія суддів також не вбачає підстав для його скасування з огляду на наступне.
Так, заявник апеляційної скарги зазначає, що з огляду на ухвалення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення в частині, що оскаржується, скасуванню підлягає і додаткове рішення, в частині відмови у стягненні з позивача за первісним позовом витрат на правничу допомогу адвоката та покласти такі витрати на іншу сторону.
Відповідно до ч.1, п. 1 ч.2 ст. 126 ГПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно ч.4 ст.129 ГПК України, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи відмову у задоволенні зустрічного позову у повному обсязі та часткове задоволення первісного позову, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви про розподіл витрат на правничу допомогу частково в сумі 3.291,59 грн (пропорційно розміру задоволених первісних позовних вимог з вирахуванням витрат пов'язаних із зустрічним позовом).
З огляду на залишення основного рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №910/14266/19 без змін, додаткове рішення Господарського суду Харківської області від 19.01.2021 також підлягає залишенню без змін.
Оскільки апеляційна скарга відповідача за первісним позовом не підлягає задоволенню, то, з урахуванням положень статті 129 ГПК України, здійснені ним судові витрати за апеляційною скаргою останньому не відшкодовуються.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Луговського Олександра Вікторовича  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 05.01.2021 у справі №910/14266/19 залишити без змін.
Додаткове рішення Господарського Харківської суду області від 19.01.2021 у справі №910/14266/19 залишити без змін.
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено   12.07.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           С.В. Барбашова  

Суддя                                                                                           Д.О. Попков