ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3839/21 Справа № 199/5378/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Якименко Л. Г. Суддя у 2-й інстанції - Деркач  Н. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:         
головуючого - Деркач Н.М.
суддів - Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
при секретарі - Усик А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс» про визнання припиненим застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя, - 

В С Т А Н О В И В: 

               У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Спектрум Ессетс» про визнання припиненим застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя. 
               В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.02.2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №776868/ФЛ, за умовами якого банк надав позивачу споживчий кредит в сумі 40720,00 доларів США під 12,59% річних. 
               У забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором було укладено договір іпотеки №776868/ФЛ-3 від 25.02.2008 року, реєстровий номер 255, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 . Іпотечний договір містить у собі застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, викладене за змістом розділу 5 Іпотечного договору.
               19.08.2015 року ВАТ КБ «Надра» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 та поручителя із позовними вимогами про дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитом, у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань, зокрема, згідно поданого розрахунку заборгованості - останній платіж за кредитним договором було здійснено 19.01.2015 року. Вказану позовну заяву ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року залишено без розгляду.
               Позивач вказує, що з 24.03.2015 року розпочав перебіг строк позовної давності щодо усієї суми заборгованості, оскільки у кредитора виникло право на звернення до суду із відповідним позовом, яке він здійснив 19.08.2015 року, а тому 19.08.2018 року строк позовної давності за вимогами по Кредитному договору №776868/ФЛ — сплив.
               Надалі, відповідно до Договору №GL3N017513 про відступлення прав вимоги від 15.05.2020 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс», відповідачу були передані права вимоги за Кредитним договором №776868/ФЛ, тобто ТОВ «Спектрум Ессетс» став кредитором за Кредитним договором, а також новим іпотекодержателем за договором іпотеки.
               Посилаючись на вищевикладене, з метою захисту своїх прав від можливих незаконних дій кредитора, які можуть полягати у незаконному застосуванні іпотечного застереження та перереєстрації права власності на іпотечне майно за відповідачем, після спливу строків позовної давності за зобов`язанням, позивач просив суд визнати припиненим застереження (договір) про задоволення вимог іпотекодержателя згідно з договором іпотеки №776868/фл-3 від 25.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є товариство з обмеженою відповідальністю «Спектрум Ессетс».
               Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Спектрум Ессетс» про визнання припиненим застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя, відмовлено.
               Не погодившись з таким рішенням суду позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.
               Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим. 
               Відзиви від інших учасників справи до суду не надходили.
               Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.
               Судом першої інстанції встановлено, що 25.02.2008 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ«Надра» укладено Кредитний договір №776868/ФЛ, за умовами якого банк надав позивачу споживчий кредит в сумі 40720,00 доларів США під 12,59% річних (а.с.9-13). 
               В забезпечення виконання зобов`язання за вказаним Кредитним договором було укладено договір іпотеки №776868/ФЛ-3 від 25.02.2008 року, реєстровий номер 255, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Куліш В.І., за яким в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1 (а.с.24-27).
               27.12.2012 року між ОСОБА_1 та ВАТ КБ «Надра» укладено Додатковий договір №1 до Кредитного договору від 25.02.2008 року №776868/ФЛ (а.с.14-21). Пунктом 2.1.2. Додаткового договору викладено Графік платежів у новій редакції (а.с.22-23).
               19.08.2015 року Уповноважена особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкова І.О. звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с.28-34).
               Вказану позовну заяву ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.02.2017 року залишено без розгляду (а.с.35).
               15.05.2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Спектрум Ессетс» укладено договір №GL3N017513 про відступлення прав вимоги (а.с.36-39).
               Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що посилання позивача на сплив позовної давності до вимог кредитора про стягнення заборгованості по Кредитному договору №776868/ФЛ, не може вважатися підставою для визнання припиненим застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя згідно з договором іпотеки №776868/фл-3 від 25.02.2008 року. 
               Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що право відповідача на застосування положень застереження про задоволення вимог іпотекодержателя нівелюється п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону «Про захист прав споживачів» у сукупності із обставиною пропуску строку позовної давності за основним зобов`язанням, а тому право іпотекодержателя не може бути реалізоване, оскільки будь-яка його реалізація відбудеться в порушення закону, що в цілому характеризує зобов`язання як таке, що не може бути виконане, у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає (законодавча заборона), отже є припиненим, є безпідставними, з огляду на наступне.
               За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).
               За змістом статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
               Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
               За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
               Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
               Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості у судовому порядку захистити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає у можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу.
               Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.
               Нормами ЦК України не передбачено, що сплив позовної давності є окремою підставою для припинення зобов`язання.
               Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2020 року у справі №761/44698/16-ц, на яку також правильно посилався суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.
               Твердження апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що посилання на вищенаведену правову позицію є необґрунтованим, так як в ній викладені зовсім інші правовідносини ніж в даній справі, є помилковими, оскільки спростовуються змістом даної постанови, а інших доказів неможливості застосування викладених у даній позиції Верховного Суду норм законодавства, апелянтом не надано.
               Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
               Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
               Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.                 Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін. 
               Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И В: 

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
       Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2020 року — залишити без змін. 
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 

       Судді:                                                                        Н.М. Деркач

                                                                               М.М. Пищида

                                                                                       І.Ю. Ткаченко