П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
08 вересня 2021 року                                                                                                  місто Київ 
Єдиний унікальний номер справи 757/55437/18-ц
Номер провадження  22-ц/824/10085/2021
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Вербової І.М.,  суддів Головачова Я.В.,  Шахової О.В.  
 
за участю секретаря судового засідання - Яворської А.А., 
 
вивчивши апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Остапчук Т. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_2 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, 
в с т а н о в и в :
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_3 в інтересах позивачів звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_2 про визнання незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 листопада 2018 року роз`єднано позовні вимоги ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства Охорони здоров`я України, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування наказу, визнання звільнень незаконними, скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Виділено в окреме провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до Національного медичного університету ім. О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування Наказу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця від 25 вересня 2018 року № 13/1-з «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 ; поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді начальник науково-дослідної частини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця; стягнення з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 вересня 2018 року по день ухвалення рішення судом; стягнення солідарно з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця, Міністерства охорони здоров`я України та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 000 грн. в якості компенсації завданої моральної шкоди; покладення судових витрат на відповідачів. 
 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач працював на посаді начальника науково-дослідної частини НМУ ім. О.О. Богомольця.
Наказом МОЗ України № 42-о «Про покладення обов`язків» від 14 серпня 2018 року, виконання обов`язків ректора НМУ ім.. О. О. Богомольця покладено на ОСОБА_14 .
 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року у справі № 826/14303/18  зупинено дію вищевказаного наказу.
 
Наказом № 3-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця» від 05 вересня 2018 року за підписом ОСОБА_14 , виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця призначено ОСОБА_2 . 
 
Наказом № 13/1-з від 25 вересня 2018 року за підписом ОСОБА_2 як в.о. ректора НМУ ім. О.О. Богомольця,  зокрема, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади. 
 
Позивач із зазначеними наказами не погоджується та вважає їх незаконними, необґрунтованими, безпідставними, виданими особою у якої відсутні повноваження, та такими, що підлягають скасуванню в судовому порядку.
 
На думку позивача, наказ № 3-з «Про призначення виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця» за підписом ОСОБА_14 є незаконним та підлягає скасуванню, зокрема тому, що з 05 вересня 2018 року останній не мав права виконувати будь які права та обов`язки ректора, зокрема видавати накази. Крім того, відповідно до чинного законодавства та Статуту НМУ ім. О.О. Богомольця, не передбачено повноважень виконувача обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця видавати накази щодо призначення іншого виконувача обов`язків ректора чи покладення обов`язків ректора на третю особу.
 
Позивач зазначає, що наказ № 13/1-з «Про звільнення» є незаконним та підлягає скасуванню, зокрема тому, що підписаний особою, у якої відсутні повноваження ректора. Даний наказ порушує трудові права сторони позивача, оскільки відсутні факти прогулу без поважних причин. Крім того, позивача позбавлено можливості надати письмові пояснення до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, а також його особисто не було ознайомлено з вказаним наказом під розписку, та не було видано належним чином оформлену трудову книжку.
 
Позивач вважає, що незаконні дії НМУ ім.. О. О. Богомольця, МОЗ України та ОСОБА_2 призвели до порушення трудових прав позивача та звільнення його із займаної посади, чим завдали йому моральної шкоди. 
 
Враховуючи вищенаведене, позивач вважає, що його позовні вимоги підлягають задоволенню.
 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року (т. ІV а.с. 30-36) позов ОСОБА_1 , задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Національного медичного університету імені О. О. Богомольця від 25 вересня 2018 року № 13/1-з «Про звільнення» в частині звільнення ОСОБА_1 .
 
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника науково-дослідної частини Національного медичного університету імені О.О. Богомольця з 25 вересня 2018р.
 
Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 323 580,30 грн.
 
Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.
 
Стягнуто з Національного медичного університету імені О.О. Богомольця на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 466,80грн.
В іншій частині відмовлено. 
 
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду, 14 травня 2021 року  НМУ ім. О.О. Богомольця» подав апеляційну скаргу у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову, відмовити.
 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що робочою адресою позивача є: місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, 13 .
 
 Наказом НМУ ім. О.О. Богомольця № 488 від 14 вересня 2018 року визначено місце роботи позивача, морфологічний корпус, за адресою: місто Київ, проспект Перемоги, 34 . Разом з тим, зазначений наказ, на думку скаржника, виданий особою, яка не мала повноважень на його підписання, а тому, він не може спричиняти будь-яких правових наслідків, зокрема, щодо зміни робочого місця працівника.
 
Таким чином, робоче місце позивача знаходиться за адресою: місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, 13 , де й знаходилися його речі, та на  яке він не з`являвся з 17 по 25 вересня 2018 року, що останнім не заперечується. 
 
Скаржник зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про виконання позивачем посадових обов`язків в іншій будівлі Університету за іншою адресою.
 
На думку скаржника, позивач навмисно не виходив на роботу не зазначивши при цьому поважних причин своєї відсутності, у зв`язку з чим, у скаржника була відсутня можливість ознайомити його з наказом про звільнення та відібрати пояснення щодо прогулу.  Разом з тим, посилаючись на висновки Верховного Суду України викладені у постанові від 19 жовтня 2016 року у справі № 6-2801цс15 та Верховного Суду викладені у постанові від 21 жовтня 2019 року у справі 3 711/8227/16-ц скаржник вважає, що не отримання письмового пояснення від працівника не може бути підставою для скасування дисциплінарного стягнення.
 
На думку скаржника, суд першої інстанції безпідставно задовольнив вимоги позивача, що стосуються відшкодування моральної шкоди, адже позивачем не надано жодного доказу його моральних чи душевних страждань або приниження його честі та гідності чи ділової репутації. 
 
Скаржник зазначає, що суд першої інстанції врахувавши всі надходження на розрахунковий рахунок позивача, не вірно вирахував суму середнього заробітку позивача, у зв`язку з чим, здійснив не вірний розрахунок й середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 червня 2021 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні  з повідомленням учасників справи.
 
07 липня 2021 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив від представника позивача з відповідним підтвердженнями про направлення його всім учасникам справи.
 
З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.
 
Позивач зазначає, що його було звільнено без дотримання вимог трудового законодавства, зокрема жодних письмових пояснень НМУ ім. О.О. Богомольця у позивача не витребував. Крім того, посилання скаржника на практику Верховного Суду в цій частині є недоречним, оскільки в постанові, на яку посилається скаржник, факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами, на відміну від даної справи.
 
Позивач зазначає, що в матеріалах справи є наказ № 488 від 14 вересня 2018 року, який підтверджує, що позивач працював у морфологічному корпусі НМУ ім. О.О. Богомольця за адресою: проспект Перемоги, 34, м. Київ. Даний наказ не був оскаржений і є чинним. Отже, жодним належним та допустимим доказом не підтверджується, що місце роботи позивача на момент його звільнення та за період нібито прогулу було іншим, ніж за адресою: проспект Перемоги, 34, м. Київ .
 
Крім того, відсутні докази на підтримку твердження НМУ ім. О.О. Богомольця про те, що посадові особи останнього здійснювали телефонні дзвінки позивачу та направляли відповідні листи на адресу позивача.
 
На думку позивача, судом першої інстанції вірно встановлено суму до виплати за час вимушеного прогулу, а доводи скаржника в частині обчислення суми середнього заробітку, що належить до виплати позивачу, є безпідставними. 
 
Позивач зазначає, що суд першої інстанції вірно встановив відсутність складу дисциплінарного проступку у діях ОСОБА_1 та дійшов обґрунтованого та законного висновку про те, що притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача відбулось з порушенням вимог трудового законодавства, а також правильно обчислено суму середнього заробітку.
 
У судовому засіданні представники скаржника НМУ ім.. О. О. Богомольця - Олейнікова Т. В. , Пащенко О. О. та представник відповідача-2 МОЗ - Дяк Ю. М. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити з підстав, зазначених у ній.
 
Представник позивача - адвокат Гаврилова І. А. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення, без змін.
 
 Відповідач -3 до суду апеляційної інстанції не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, у зв`язку чим, колегія суддів вважала за можливе розпочати та завершити розгляд справи за відсутності останнього.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність  підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
 
Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив, зокрема, з того, що звільнення позивача проведене з порушенням норм законодавства України та трудових прав позивача, крім того за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин відшкодування шкоди на підставі ст. 273-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
 
Судом встановлено, що наказом від 01 липня 2016 року № 1023-л за підписом ОСОБА_17 , ОСОБА_1 , завідувача відділом інтелектуальної власності та трансферу технологій науково-дослідної частини, переведено на посаду начальника науково-дослідної частини з 01 липня 2016 року, з визначенням тарифного розряду, посадового окладу, доплати за науковий ступінь (том I а.с. 156).
 
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 серпня 2018 року № 42-о  покладено з 15 серпня 2018 року виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця на директора інституту післядипломної освіти НМУ ім. О.О. Богомольця ОСОБА_14 до призначення ректора НМУ ім. О.О. Богомольця у встановленому законодавством порядку; визнано таким, що втратив чинність наказ МОН України від 23 квітня 2018 року № 18-о «Про покладення обов`язків» (том I а.с. 61).
 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва  від 05 вересня 2018 року у справі за номером 826/14303/18 зупинено дію Наказу МОЗ України від 14 серпня 2018 року № 42-о «Про покладення обов`язків»; заборонено МОЗ України призначати виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця та вчиняти будь-які інші дії, щодо покладення обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця на будь-яку особу, окрім випадків, визначених положенням Закону України «Про вищу освіту» (том I а.с. 64-65).
 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва  від 11 вересня 2018 року у справі за номером 826/14303/18 роз`яснено зміст абзацу третього резолютивної частини ухвали про забезпечення позову, зазначивши, що заборона Міністерству охорони здоров`я України вчиняти будь-які інші дії щодо покладення обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця на будь-яку особу крім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту» включає в себе заборону, зокрема й щодо наділення будь-яких осіб повноваженнями ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця будь-яким способом, зокрема, й у такі способи як: визнання виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця; передання повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця; представлення повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця; наділення повноваженнями ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця; делегування повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця; або з використанням будь-якого іншого формулювання окрім випадків, визначених положеннями Закону України «Про вищу освіту» (том I а.с. 66-67).
 
Як вбачається з наказу від 05 вересня 2018 року № 3-з за підписом ОСОБА_14 , у зв`язку з необхідністю виконання рішення окружного адміністративного суду міста Києва від 05 вересня 2018 року №824/14303/18, покладено виконання обов`язків ректора на проректора з науково-педагогічної роботи та післядипломної освіти ОСОБА_2 з 06 вересня 2018 року (том I а.с. 181).
 
Наказом МОЗ України від 07 вересня 2018 року № 1639  визнано виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця ОСОБА_2 (том I а.с. 62).
 
Із Наказу МОЗ України від 02 жовтня 2018 року № 25-з вбачається, що ОСОБА_2 приступив до виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця з 02 жовтня 2018 року на підставі «Порядку взаємозаміщення керівного складу НМУ ім. О.О. Богомольця» від 04 вересня 2018 року (том I а.с. 63).
 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва  від 01 жовтня 2018 року у справі за номером 826/14303/18 зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України «Про деякі питання управління НМУ ім. О.О. Богомольця» від 07 вересня 2018 року №1639 (том I а.с. 68-70).
 
Наказом НМУ ім. О.О. Богомольця за підписом ОСОБА_2 від 25 вересня 2018 року № 13/1з, звільнено із займаної посади з 25 вересня 2018 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, зокрема ОСОБА_1 . Підстава: акти про відсутність на робочому місці від 17.09.2018 р., 18.09.2018 р., 19.09.2018 р., 20.09.2018 р., 21.09.2018 р., 24.09.2018 р., 25.09.2018 р. (том I а.с. 72).
 
Як вбачається з наказу від 05 вересня 2018 року № 1600-п за підписом ОСОБА_18 (том I а.с. 138)  скасовано всі без виключення довіреності, видані ОСОБА_14 як виконувачем обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця від імені НМУ ім. О.О. Богомольця, починаючи з 15 серпня 2018 року, про що повідомлено представників, а також третіх осіб, для представництва перед якими були видані ці довіреності; розірвано всі угоди (договори), підписані ОСОБА_14 за період з 15 серпня 2018 року по 05 вересня 2018 року включно.
 
Листом від 26 вересня 2018 року № 39, за підписом ОСОБА_2 , адресованого ОСОБА_1 , повідомлено, що наказом від 25 вересня 2019 року № 13-з, його звільнено з посади начальника науково-дослідної частини НМУ, у зв`язку з чим останньому необхідно з`явитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки (том I а.с. 158).
 
Як вбачається з акту про відсутність на роботі від 17 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 17 вересня 2021 року був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 (том I а.с. 159).
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 18 вересня  2018 року (том I а.с. 160), ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 год. 18 вересня 2021 року.
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 19 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 19 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 год. (том I а.с. 161).
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 20 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 20 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 год. (том I а.с. 162).
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 21 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 21 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 09.00 по 16.45 год. (том I а.с. 163).
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 24 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 24 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 год. (том I а.с. 164).
 
Згідно з актом про відсутність на роботі від 25 вересня  2018 року, ОСОБА_1 , 25 вересня 2018 року був відсутній на роботі з 09.00 по 18.00 год. (том I а.с. 165).
 
Наказом від 14 вересня 2018 року № 488 за підписом ОСОБА_18 розміщено з 14 вересня 2018 року на площах корпусів НМУ ім. О.О. Богомольця за адресою: м. Київ, пр-т Перемоги, 34 та вул. Зоологічна, 1, адміністративні структурні підрозділи університету, які знаходились у приміщеннях за адресою: м. Київ, бул. Т.Шевченка, 13 (том II а.с. 96).
 
Згідно додатку до наказу НМУ ім.. О. О. Богомольця від 14 вересня 2018 року № 488, навчально-дослідна частина розташована у морфологічному корпусі кім. № 40 4 поверху (т. ІІ а.с. 97-98).
 
Як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_1 за період з 01 липня 2018 року по 31 серпня 2018 року, останній отримав заробітну плату від НМУ ім. О.О. Богомольця у сумі 49 624 грн. 26 коп. (том II а.с. 209).
У апеляційній скарзі скаржником порушено питання про поновлення строку на подання додаткових доказів, а саме, копії: наказу НМУ О. О . Богомольця від 27 червня 2018 року № 420; наказу НМУ О. О . Богомольця від 15 червня 2018 року № 995-л; наказу НМУ О. О . Богомольця від 21 серпня 2018 року № 8-л; наказу НМУ О. О . Богомольця від 14 серпня 2018 року № 1567л; наказу НМУ О. О . Богомольця від 27 липня 2018 року № 1499-л; довідки № 120/36-52 від 12 травня 2021 року та розшифровка до неї, та долучення їх до матеріалів справи.
 
Разом з тим, скаржником не обґрунтовано неможливість подання зазначених доказів до суду першої інстанції, а тому, керуючись ч. 3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не враховує їх під час перегляду оскаржуваного рішення.
 
Так, статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
 
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Згідно статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
 
Частиною другою статті 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).
 
Пунктом четвертим частини першої статті 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.
 
Вказаною нормою встановлено право роботодавця обрати стягнення у вигляді звільнення як за скоєння одного прогулу, так і у разі, коли прогули мають тривалий характер. Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності. Поважними визнаються такі причини, які виключають вину працівника.
 
Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.
 
Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
 
Відповідно до статті 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.
 
Так, наказом від 01 липня 2016 року № 1023-л) ОСОБА_1 , завідувача відділом інтелектуальної власності та трансферу технологій науково-дослідної частини, переведено на посаду начальника науково-дослідної частини.
 
Наказом МОЗ України від 14 серпня 2018 року № 42-о покладено з 15 серпня 2018 року виконання обов`язків ректора НМУ ім. О.О. Богомольця на ОСОБА_14 , дію якого ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва  від 05 вересня 2018 року, зупинено. Зазначеною ухвалою було накладено, зокрема, заборону на передання повноважень ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця іншим особам.  
 
Проте, незважаючи на наявність вищевказаної заборони, наказом № 3-з від 05 вересня 2018 року за підписом ОСОБА_14 , покладено виконання обов`язків ректора на ОСОБА_2 з 06 вересня 2018 року, що згідно наказу № 1639 від 07 вересня 2018 року визнано МОЗ України. 
 
Пізніше, наказом № 13/1з від 25 вересня 2018 року за підписом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було звільнено з посади.
 
Разом з тим, враховуючи, що накази про покладення обов`язків ректора на ОСОБА_2 було винесено у період дії ухвали суду, якою заборонено передавати повноваження ректора чи виконуючого обов`язки ректора НМУ ім. О.О. Богомольця, то у ОСОБА_2 були відсутні повноваження на підписання наказу № 13/1з від 25 вересня 2018 року.
 
Щодо підстав прийняття наказу № 13/1з від 25 вересня 2018 року, слід зазначити наступне.
 
Як вбачається зі змісту вищевказаного наказу, підставою для його прийняття стали: акти про відсутність на робочому місці від 17.09.2018 р., 18.09.2018 р., 19.09.2018 р., 20.09.2018 р., 21.09.2018 р., 24.09.2018 р., 25.09.2018 р. Із пояснень відповідача-1 вбачається, що вищевказані акти були складені у зв`язку з відсутністю ОСОБА_1 на робочому місці за адресою: місто Київ, бульвар Т. Шевченка, 13 , що не заперечує останній.
 
Разом з тим, як вбачається із наказу № 488 від 14 вересня 2018 року та додатку до нього, навчально-дослідна частина, де працював позивач, розташована у морфологічному корпусі кім. № 40, 4 поверху по проспекту Перемоги, 34 . Доказів на підтвердження відсутності позивача на робочому місці за вказаною адресою, матеріали справи не містять.
 
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідачем були відібрані у позивача письмові пояснення щодо відсутності його на робочому місці за адресою: місто Київ, бульвар Т. Шевченка, 13 . Не відібрання зазначених пояснень у позивача, відповідачем-1 не заперечується. 
 
З вказаного вбачається, що звільнення ОСОБА_1 проведено з порушенням норм законодавства України та трудових прав останнього.
 
Стаття 235 КЗпП України передбачає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наказ № 13/1-з від 25 вересня 2018 року є незаконним та підлягає скасуванню, а позивач підлягає поновленню на посаді з 25 вересня 2018 року.
 
Згідно приписів ст.. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.
 
Отже, виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу, яким вважається період від дня незаконного звільнення до дня поновлення на роботі.
 
Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.
 
Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
 
Згідно з пунктом 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
 
З матеріалів справи вбачається, що середня заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становила 47 270 грн. 72 коп. 
 
Таким чином, заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу становить 1323 580 грн. 30 коп.
 
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
 
Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
 
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).
 
В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що звільнення позивача із займаної посади відбулося незаконно, з порушенням норм чинного законодавства України.
 
Таким чином,  враховуючи обставини справи, характер та глибину душевних страждань позивача, втрати нормальних життєвих зв`язків, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача-1 на користь позивача моральну шкоду у сумі 3000 грн. 
 
Посилання скаржника на те, що робочою адресою позивача є: місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, 13 , спростовується наказом № 488 від 14 вересня 2018 року та додатком до нього, з яких вбачається, що робочою адресою позивача є: місто Київ, проспект Перемоги, 34 .
 
Посилання скаржника на те, що наказ № 488 від 14 вересня 2018 року підписано не уповноваженою особою, є лише припущенням останнього, а відтак, не може братися до уваги судом.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на відсутність доказів підтвердження виконання позивачем посадових обов`язків в іншій будівлі Університету, оскільки у спорах що виникають з трудових відносин, обов`язок доведення правомірності звільнення працівника при оспорюванні такої, покладається на роботодавця. Таким чином, позивач не повинен доводити виконання ним посадових обов`язків, натомість відповідач зобов`язаний доводити їх невиконня.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на те, що позивач навмисно не виходив на роботу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відсутності позивача на роботі, робочим місцем якого у період з 14 вересня 2018 року є: місто Київ, проспект Перемоги, 34.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на безпідставне задоволення вимоги щодо стягнення моральної шкоди, оскільки судом встановлено, що звільнення позивача відбулося незаконно, у зв`язку чим, протягом тривалого часу позивач не міг користуватися своїм правом на працю. Крім того, ЄСПЛ у рішенні по справі  «Науменко проти України» дійшов висновку проте, що порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права.
 
Колегія суддів ставиться критично до посилання скаржника на невірний розрахунок судом першої інстанції середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки зазначений розрахунок було проведено судом на підставі наявних в матеріалах справи, на час її розгляду, доказів.
 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
 
Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.
 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
 
п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу Національного медичного університету імені О.О. Богомольця- залишити без задоволення. 
 
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 січня 2021 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
 
Повне судове рішення складено 10 вересня 2021 року.

 
Суддя-доповідач:                                                                           І.М. Вербова

Судді:                                                                                                           Я. В. Головачов 

                                                                                                                   О. В. Шахова