ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.07.2021 року                                        м.Дніпро                   Справа №  908/3515/19
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. 
судді: Кузнецова І.Л., Кощеєв І.М.
Секретар судового засідання Григоренко А.А.   

Представники сторін:
від позивача: Магурський О. П.(в режимі відеоконференції) представник, витяг з трудового договору  від 29.01.2021 р.;
від відповідача: Пельо Н. Р. адвокат, довіреність № 18-74  від 21.12.2020 р.;

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020, суддя Колодій Н.А., повне рішення складено 28.09.2020, у справі №908/3515/19
за первісним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе
до відповідача   Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів”, м. Запоріжжя
про стягнення 1 261 545,36 грн.,  
за зустрічним позовом  Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів”, м. Запоріжжя
до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”, Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе
про стягнення суми 2 339 820,58 грн., - 

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
19.12.2019  Товариство з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” звернулося  до Господарського суду Запорізької області з позовом  про стягнення з Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів”  1261545,36 грн заборгованності, що складається з 200000,00грн.  суми основного боргу, 870741,04грн. неустойки, 41581,22грн. 3% річних, 149223,10грн. суми індексу інфляції.   
ТОВ “Лінкойл” посилається на факт порушення   ТОВ “ЗФЗ” умов  договору поставки №0424/2019 (п.1.1 договору)  в частині своєчасної оплати  поставленої йому вугільної продукції, код за УТК ЗЕД 2701, (далі - товар). Просить суд стягнути з відповідача 1 261 545,26грн заборгованості , що складається з 200000,00 грн. основного боргу,  871651,13грн неустойки,   40671,13грн  3% річних, 149223,10 грн  індексу інфляції  (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог).    
В якості доказів на підтвердження викладених в позові обставин  позивач (за первісним позовом)  посилається, зокрема, на договір поставки від 24.04.2019 №0424/2019  з додатковими угодами, акти приймання-передачі  продукції, рахунки, залізничні накладні та   акти корегування.
17.01.2020 до  Господарського суду Запорізької області надійшла зустрічна позовна заява  Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”  2 339 820, 58 грн неустойки.
АТ “Запорізький завод феросплавів” посилається на те, що зустрічний позов взаємопов`язаний із первісним позовом у справі і їх спільний розгляд є доцільним, адже  обидва позови виникають з одних правовідносин - спірного договору поставки від 24.04.2019 № 0424/2019.  У зв`язку з неналежним виконанням ТОВ “Лінкойл” зобов`язань по договору в частині своєчасної поставки товару належної якості   останньому було нараховано штрафні санкції у сумі  2 339 820,59 грн., яка складається з 331 304,01 грн штрафу за поставку неякісного товару (п. 10.2 договору), 628987,71грн  штрафу за  прострочку  терміну поставки (п.  10.3 договору),  1 185132,31 грн штрафу  за недопоставку  товару  в повному  обсязі за додатком № 5 (п. 10.3 договору) та 194396,56 грн штрафу за прострочку заміни неякісного товару  за п. 6. 7 договору.  Стягнення  нарахованих санкцій є предметом розгляду за зустрічним позовом.
В якості доказів позивач за зустрічним позовом посилається на  поставки від 24.04.2019 № 0424/2019  з додатковими угодами,  акти приймання-передачі  продукції, рахунки, залізничні накладні та   акти корегування, посвідчення якості, звіту  про інспекці.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 у справі №908/3515/19 позовні вимоги  за первісним позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” до відповідача Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” про стягнення 1261545,36 грн.  задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” -заборгованість за поставлений товар в сумі 200000 грн 00 коп.; 3 % річних  в розмірі 39770 грн  34коп.; суму інфляції  в розмірі 86421 грн  19 коп. ; судовий збір у розмірі 4892  грн. 87коп. В решті позову відмовлено. 
Позовні вимоги за зустрічним позовом  Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” до відповідача  Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”  про стягнення суми 2339820,58грн. задоволено частково. 
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” на користь Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів”-суму штрафу  за прострочку (строку) терміну поставки та недопоставку товару  в повному обсязі за додатком  № 5 в розмірі 907060  грн 01 коп.; суму судового збору в розмірі 27211 грн  80коп. В решті позовних вимог відмовлено. 
Проведено зустрічне зарахування згідно п. 11 ст. 238 ГПК України.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” на користь Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” 
-           580 868 грн 48 коп. 
-           22318 грн 93 коп. судового збору.
Приймаючи рішення про відмову в частині задоволення первісних позовних вимог а саме  в частині стягнення з відповідача суми 871 651,13 грн. пені, суд першої інстанції виходив з обставин, що АТ „Запорізький завод феросплавів" не є суб`єктом господарювання державного сектора економіки та те, що сторони в редакції договору поставки №0424/2019 від 24.04.2019 не визначили розмір пені (відповідний відсотковий розмірі від суми простроченого платежу за прострочення грошового законодавства), а посилання на Закон України “Про відповідальність за невиконання грошового зобов`язання”, є недоречним, оскільки цей закон лише передбачає обмеження розміру пені. 
Приймаючи рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в додатках до договору сторони передбачили, що покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, на який сформовано рахунок, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника через 30 календарних днів тільки за умови виконання Постачальником п.3.4, п. 4.1.1-4.1.5, 4.1.12, 4.1 13. цього договору та надання завіреної копії митної декларації ІМ-40 АА або ІМ-40 ДР або ІМ-40 ДТ або ІМ-40ДЕ, оформленої постачальником  на  поставлений товар. 
У зв`язку з цим, суд першої інстанції  вважає безпідставними доводи  відповідача щодо прострочки кредитора, а вимоги в частині стягнення  штрафу за недопоставку та прострочку  терміну (строку) поставки товару, нарахованого на підставі п. 10.3 договору в сумі  1 814120,02грн.   яку було зменшено на підставі ч.3 ст. 551 ЦК України до 907060,01грн.
Доводи та вимоги апеляційних скарг. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, Товариство з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” звернулося до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 у справі №908/3515/19 в частині відмови у задоволенні позовної вимоги первісного позову про стягнення неустойки у загальній сумі 871 651,13 грн. та часткового задоволення зустрічного позову Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” та проведення зустрічного зарахування; 
- ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовну вимогу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” до Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів”про стягнення неустойки у сумі 871 651,13 грн. задовольнити, у задоволенні зустрічного позову Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” відмовити повністю; 
- рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 у справі №908/3515/19 в частині, яка не скасована судовим рішенням апеляційного суду, залишити без змін;
- здійснити новий розподіл судових витрат з урахуванням прийнятого апеляційним судом рішення. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував та не оцінив електронні докази, на які посилався позивач за первісним позовом, та не застосував до спірних правовідносин належні правові норми, на які посилався позивач. У заявах по суті справи позивач за первісним позовом у питанні про віднесення AT “Запорізький завод феросплавів” до суб`єктів державного сектору економіки посилався на відомості про цю юридичну особу, які містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР). Правовий статус документів та відомостей ЄДР визначено Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 №755-IV (далі - Закон №755-IV). Відомості ЄДР розміщені і зберігаються в електронній формі у мережі Інтернет, є відкритими, загальнодоступними і доступними безкоштовно для судів. Такі відомості у розумінні ст.96 ГПК України є електронним доказом. Вважає, що суд прийняв до уваги недопустимі докази, а саме Наказ Фонду державного майна України №2056 від 02.10.2000 та письмову інформацію Регіонального відділення Фонду державного майна (вих. М 10/1-34-01506 від 03.04.2020). Враховуючи у сукупності приписи ст. 77 ГПК України та ст.10 Закону №755-IV, саме відомості ЄДР можуть слугувати єдиним допустимим доказом на підтвердження складу учасників юридичної особи та розподіл між -ними статутного капіталу, і ці обставини іншими засобами доказування підтверджуватися не можуть.
Необґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції у наведеній частині полягає у неправильному визначенні судом суб`єктного складу спірних правовідносин. Як наслідок, суд дійшов невірного висновку про неналежність AT “Запорізький завод феросплавів” до суб`єктів господарювання державного сектору економіки та судом неправильно застосовані до спірних правовідносин норми матеріального права: ст.ст.9-11 Закону №755-IV, ст.22 та ч.2ст.231 ГК України, у їх системному тлумаченні.
Вважає, що рішення суду першої інстанції у вищенаведеній частині підлягає скасуванню апеляційним судом з постановлениям нового рішення, яким позовна вимога про стягнення з AT “Запорізький завод феросплавів” неустойки в загальній сумі 871 651,13 грн. підлягає задоволенню.
Стосовно часткового задоволення зустрічного позову Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” скаржнику зазначає, що незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції у наведеній частині полягає у не застосуванні судом належних до застосування до спірних правовідносин норм матеріального права: ст.ст.612, 613 ЦК України.
Вважає, що рішення суду першої інстанції у вищенаведеній частині підлягає скасуванню апеляційним судом з постановлениям нового рішення, яким у задоволенні зустрічного позову AT “Запорізький завод феросплавів”до ТОВ «Лінкойл» слід відмовити повністю.
Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Відповідачем (за первісним позовом) надано відзив на апеляційну скаргу позивача (за зустрічним позовом). Вважає оскаржуване ТОВ «Лінкойл», рішення суду першої інстанції обгрунтованим, законним та таким, що повністю відповідає матеріалам справи та положенням діючого законодавства та досить пропоційним в частині зменшення на 50% розміру встановлених до задоволенню зустрічних позовних вимог.
Рішення суду першої інстанції відповідає ч. 1, 2 ст. 236 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК) України, та ґрунтується на засадах верховенства права, є законним і обґрунтованим, і таким що ухвалено судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Рішення Господарського суду Запорізької області ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами (належними, допустимими, достовірними), які були надані до суду і які досліджувались у судовому засіданні.
Вважає, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють правовідносини, з неухильним дотриманням норм процесуального права, зокрема повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.11.2020  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 у справі №908/3515/19 розгляд апеляційної скарги призначено на 24.12.2020 на 12:00 годину.
Від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” Магурського Остапа Петровича, через систему "Електронний суд"  надійшла заява  про участь його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних  засобів. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.12.2020 ухвалено провести судове засідання у справі №908/3515/19 з представником Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” Магурським Остапом Петровичем, призначене на 24.12.2020р.  на 12:00 год. в приміщенні  Центрального апеляційного господарського суду (зал судового засідання №511) в режимі відеоконференції поза межами приміщення  суду з використанням власних технічних засобів в системі відеокоференцзв`язку "EasyCon" (https://vkz.court.gov.ua/).
В судове засідання 24.12.2020 з`явився представник відповідача Пельо Н.Р. (довіреність  №18-26 від 01.06.2020, адвокат), та представник Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”  Магурський О.П.  (довіреність б/н від 19.03.2019). 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.12.2020 розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020, у справі №908/3515/19 відкладено  на  16.02.2021 р.  на 14:00 годину.
В судовому засіданні від 30.03.2021 оголошувалось перерва до 15.04.2021р.
Розгляд справи призначений у судовому засіданні на 15.04.2021 не відбувся у зв`язку  з перебуванням головуючого судді-доповідача Чус О.В. у відпустці. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 19.04.2020 призначено справу до розгляду на 03.06.2021 на 12 годин 00 хвилин.
В судовому засіданні від 03.06.2021 оголошувалось перерва до 15.07.2021р.
У судовому засіданні 15.07.2021р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
Правовідносини сторін по справі  врегульовано договором  поставки №0424/2019 від 24.04.2019, укладеного між ТОВ “Лінкойл” (далі - постачальник, позивач) та АТ “Запорізький завод феросплавів” (далі - покупець, відповідач) (далі - договір). Відповідно до п.1.1 договору постачальник прийняв на себе зобов`язання поставити, а покупець прийняти та оплатити вугільну продукцію, код за УТК ЗЕД 2701, (далі - товар). 
Асортимент, кількість, якість, умови та строки поставки, умови та строки оплати товару визначаються сторонами у додатках (специфікаціях), що є невід`ємною частиною договору (пункти 2.1, 2.2, 3.3, 5.1, 5.6, 14.4 договору). 
Ціна товару фіксується у додатках (специфікаціях), визначається у національній валюті України (п.5.1, 5.3 договору). 
Товар поставляється залізничним транспортом на умовах поставки за Інкотермс-2010, які визначаються у додатках (специфікаціях) для кожної конкретної партії поставки (п.3.1, 3.6 договору). 
Датою поставки та моментом переходу права власності є дата, що визначена станцією вантажоодержувача у графі 51 “Календарний штемпель прибуття вантажу” залізничної накладної (п.6.1 договору). 
Покупець зобов`язаний своєчасно здійснити оплату за поставлений товар в терміни, зазначені у додатках (специфікаціях) або додаткових угодах (п.4.2.1 договору).
Впродовж строку дії договору сторони укладали додаткові угоди, якими визначали якісні характеристики та деякі питання щодо порядку приймання товару, змінювали реквізити сторін та строк поставки, зокрема: від 24.04.2019 №1;. від 19.06.2019 №2; від 01.07.2019 №3; від 11.08.2019 №4; від 09.09.2019 №5.
Впродовж строку дії договору сторони укладали додатки до договору, якими визначали істотні умову договору, зокрема: від 24.04.2019 №1;. від 19.06.2019 №2; від 02.07.2019 №3; від 31.07.2019 №4. 
Кожним з додатків сторони однаково узгоджували: умови поставки - СРТ-станція Запоріжжя Ліве; дату переходу права власності; умови оплати - оплата здійснюється за фактом поставки, на який сформовано рахунок, шляхом безготівкового перерахунку коштів через 30 календарних днів.
Щодо кожної погодженої партії вугілля покупцю надавалися оригінали рахунку-фактури та акту приймання-передачі, сертифікат (посвідчення) якості, сертифікат відповідності і копії залізничних квитанцій; оригінал залізничної транспортної накладної. Факт здійснення поставки доводиться копіями актів приймання-передачі, коригувальних актів, рахунків та залізничних накладних (послідовно наведені у додатку 4). 
Загалом за травень-жовтень 2019р. здійснено постачання товару на суму 25 238 248,55грн. (з урахуванням коригування).
Граничний термін оплати за кожну поставлену партію товару відповідно до умов договору - 30 календарних днів від дати поставки.
Впродовж дії договору відповідач неналежним чином виконував зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати поставленого товару. Впродовж липня-листопада 2019 року від відповідача надійшла часткова оплата поставленого за договором товару на загальну суму 25 038 248,55 грн. Таким чином, на дату подання позову прострочена заборгованість становить 200 000,00 грн. (розрахунок заборгованості наведено у додатку 5).
Позивач  (за первісним позовом) звернувся до суду за захистом порушеного права з вимогою про стягнення  1261545,36 грн заборгованості, що складається з 200000,00 грн  суми основного боргу, 870741,04 грн неустойки, 41581,22 грн 3% річних, 149223,10 грн суми індексу інфляції. 
Відповідач (за первісним позовом) Акціонерне товариство “Запорізький завод феросплавів” звернувся до суду за захистом порушеного права з вимогою про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”  2 339 820, 58 грн неустойки.
Колегія суддів переглядає оскаржуване рішення лише в межах доводів апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”, а саме щодо відмови у задоволенні позовної вимоги первісного позову про стягнення неустойки у загальній сумі 871 651,13 грн. та часткового задоволення зустрічного позову Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл”.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши у порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (п. 2 ч. 1 ст. 193 ГК України).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, ст. 173 ГК України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Договором на підставі ст. 626 ЦК України є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства відповідно до ст. 628 ЦК України.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами на підставі ст. 629 ЦК України.
За договором купівлі-продажу (ч. 1 ст. 655 ЦК України) одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.
Договір купівлі-продажу є оплатним, відтак одним із основних обов`язків покупця є оплата ціни товару. Ціна - грошове відображення вартості товару за його кількісну одиницю. Ціна товару, як правило, визначається у договорі за згодою сторін.
За змістом ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
Суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин згідно ст. ст. 193 ГК України, 525, 526 ЦК України повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 231 ГК України, у разі якщо порушено господарське зобов`язання, в якому хоча б одна сторона є суб`єктом господарювання, що належить до державного сектора економіки, або порушення пов`язане з виконанням державного контракту, або виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції застосовуються, якщо інше не передбачено законом чи договором, у таких розмірах: за порушення умов зобов`язання щодо якості (комплектності) товарів (робіт, послуг) стягується штраф у розмірі двадцяти відсотків вартості неякісних (некомплектних) товарів (робіт, послуг).
Для застосування штрафних санкцій відповідно до ч. 2 ст. 231 ГК України необхідною умовою є: віднесення хоча б однієї сторони до суб`єкта господарювання державного сектора економіки; якщо порушення зобовязання пов`язане з виконанням державного контракту; виконання зобов`язання фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту.
Статтею 22 ГК України визначено, що суб`єктами господарювання державного сектора економіки є суб`єкти, що діють на основі лише державної власності, а також суб`єкти, державна частка у статутному капіталі яких перевищує п`ятдесят відсотків чи становить величину, яка забезпечує державі право вирішального впливу на господарську діяльність цих суб`єктів.
Повноваження суб`єктів управління у державному секторі економіки - Кабінету Міністрів України, міністерств, інших органів влади та організацій щодо суб`єктів господарювання визначаються законом.
Держава реалізує право державної власності у державному секторі економіки через систему організаційно-господарських повноважень відповідних органів управління щодо суб`єктів господарювання, що належать до цього сектора і здійснюють свою діяльність на основі права господарського відання або права оперативного управління.
Правовий статус окремого суб`єкта господарювання у державному секторі економіки визначається уповноваженими органами управління відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів. Відносини органів управління з названими суб`єктами господарювання у випадках, передбачених законом, можуть здійснюватися на договірних засадах.
Органам управління, які здійснюють організаційно-господарські повноваження стосовно суб`єктів господарювання державного сектора економіки, забороняється делегувати іншим суб`єктам повноваження щодо розпорядження державною власністю і повноваження щодо управління діяльністю суб`єктів господарювання, за винятком делегування названих повноважень відповідно до закону органам місцевого самоврядування та інших випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.
Нормами чинного законодавства передбачено обов`язок введення Фондом державного майна реєстру підприємств державного сектору економіки.
При аналізі статутних документів Акціонерного товариства “Запорізький завод феросплавів” чітко вбачається, що підприємство є приватною власністю і держава жодним чином не втручається і не може втручатися в господарську діяльність Позивача, оскільки не є власником навіть однієї акції товариства.
При укладанні господарсько-майнового договору сторони діяли відповідно до вимог Господарського кодексу, Цивільного кодексу, Закону України «Про акціонерні товариства», а не відповідно до спеціалізованого Закону України «Про публічні закупівлі», обов`язковість виконання якого покладено, у тому числі і на суб`єкти господарювання що належать до державного сектору економіки за умови, що вартість предмета закупівлі товару (товарів), послуги (послуг) дорівнює або перевищує від 200 000,00 грн., а робіт - 1,5 мільйонів гривень.
24 квітня 2019 року між Акціонерним товариством “Запорізький завод феросплавів” та Товариством з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” було укладено договір поставки №0424/2019 в редакції Покупця. Загальна вартість договору, на дату його складання, складала 1 877 502,00 грн. з ПДВ.
Як вбачається з вищенаведеного, сума договору перевищує допустимих 200 000,00 грн., а отже, договірні відносини, які склались між Позивачем і Відповідачем, мали пройти всю процедуру передбачену Законом України «Про публічні закупівлі».
На підтвердження факту виконання як Покупцем, так і Постачальником вимог передбачених Законом України «Про державні закупівлі» Позивачем не надано.
Також як вбачається з матеріалів справи на запит суду першої інстанції, щодо надання інформації чи є Акціонерне товариство "Запорізькій завод феросплавів"  підприємством, що відноситься до державного сектору економіки, Регіональним відділенням Фонду державного майна  надано наступну інформацію (вих. № 10/1-34-01506 від 03.04.2020, а.с. 182, том 2): Відкрите акціонерне товариство "Запорізькій завод феросплавів" (код ЄДРПОУ 00186542) було створено шляхом перетворення Запорізького державного заводу феросплавів у відкрите акціонерне товариство наказом. Регіонального відділення Фонду дерэюавного майна України по Запорізькій області від 03.05.1995 № 462 .
Останній державний пакет акцій у статутному капіталі ВАТ ,,Запорізький завод феросплавів" був реалізований у 2000 році на фондовій біржі. Продаж проведено центральним апаратом Фонду державного майна України. На сьогодні державна частка в статутному капіталі акціонерного товариства „Запорізький завод феросплавів" (код ЄДРПОУ 00186542) відсутня, акціонерне товариство «Запорізькій завод феросплавів» не відноситься до підприємств державного сектору економіки.».
Таким чином, посилання Позивача на Закон України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» та відомості з ЄДР спростовуеться вищенаведеним.
Враховуючи, що жодна зі сторін у справі не належить до державного сектора економіки та порушення не пов`язане з виконанням державного контракту, або виконанням зобов`язання, що фінансується за рахунок Державного бюджету України чи за рахунок державного кредиту, штрафні санкції, визначені ч. 2 ст. 231 ГК України  не підлягають застосуванню.
Отже, на підставі вищевикладеного, в задоволенні вимоги про стягнення 871 651,13 грн. штрафу на підставі ч. 2 ст. 231 ГК України,  відмовлено правомірно.
31.07.2019 між АТ «ЗФЗ» та ТОВ «Л1НКОЙЛ» було укладено Додаток №4 до договору поставки № 0424/2019 від 24 квітня 2019 року, згідно якого, та з урахуванням змін передбачених умовами Додаткової угоди №5 від 09.08.2019, постачальник повинен був у термін до 11 вересня 2019 року відвантажити па адресу покупця товар: вугілля кам`яне марки ДОМ фракція 13-50 мм, у кількості 2 500,00 тн; - вугілля кам`яне марки ДОМ фракція 50-70 мм, у кількості 500,00 тн; на умовах поставки - СРТ, станція Запоріжжя Ліве.
Своє зобов`язання за Договором та Додатком №4 з поставки товару відповідної кількості Постачальник виконав, але фактично з порушенням п.4.1.1 договору та передбаченого Додатком №4 терміну поставки товару, а саме по товару поставленому за рахунком-фактурою №24 від 14.09.2019 року, рахунком-фактурою №25 від 24.09.2019 року, рахунком-фактурою №26 від 28.09.2019 року. 
На виконання умов договору  30 серпня 2019 року між сторонами було укладено Додаток №5 до договору поставки №0424/2019 від 24.04.2019 (надалі - Додаток №5).
На підставі умов договору та додатку №5 до нього, постачальник зобов`язався поставити на адресу покупця товар «Вугілля кам`яне» у період вересень 2019 року у кількості 1 500 тон (толеранса +/- 5%) на умовах поставки - СРТ, ст. Запоріжжя Ліве, на суму 5 632 506,00 грн. з ПДВ.
Судом попередньої інстанцій установлено, що свої зобов`язання за договором та Додатком №5 постачальник належним чином не виконав. Фактично за вказаний період поставки (вересень 2019 року) за Додатком №5 Постачальником було відвантажено на адресу покупця 907,60 тон «Вугілля кам`яне», на умовах поставки - СРТ, з.д. ст. Запоріжжя-Ліве, з порушенням термінів поставки (розрахунки  надані суду).
Отже,  обсяг недопоставленого товару  (вересень 2019)  за додатком № 5  на час подачі позовної заяви складає 517,4т.
Як убачається із встановлених обставин у цій справі, між сторонами виникли договірні правовідносини на підставі укладення Договору поставки №0424/2019 від 24.04.2019, Додатком №1, №2, №3, №4 до договору поставки № 0424/2019 від 24 квітня 2019 року,  Додаткової угоди №1 від 24.04.2019, №2 від 19.06.2019, №3 від 01.07.2019, №4 від 11.08.2019 №5 від 09.08.2019.
За приписами ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
З положень ст. 509 ЦК України, ст. 173 Господарського кодексу України вбачається, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Нормами ст.627 ЦК України встановлено свободу договору, тобто відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 193 Господарського кодексу України та ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язань або їх зміна не допускається.
За приписами ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару, а також покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За змістом статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, встановлених договором або законом.
Як вірно зазначено судом першої інстанції, що в додатках до договору сторони передбачили, що покупець здійснює оплату за фактом поставки товару, на який сформовано рахунок, шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок Постачальника через 30 календарних днів тільки за умови виконання Постачальником п.3.4, п. 4.1.1-4.1.5, 4.1.12, 4.1 13. цього договору та надання завіреної копії митної декларації ІМ-40 АА або ІМ-40 ДР або ІМ-40 ДТ або ІМ-40ДЕ, оформленої постачальником  на  поставлений товар. 
На підставі всіх вище наведених обставин справи, котрі підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, в своїй сукупності, апеляційний господарський суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем за зустрічним позовом не були виконані свої зобов`язання щодо поставки товару, визначеного умовами Договору  та в строк, встановлений нею.
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а відтак передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів ст. 277 ГПК України не вбачається.              
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю “Лінкойл” - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.09.2020 у справі №908/3515/20 залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду. 
Повний текст постанови складено та підписано 04.08.2021

Головуючий суддя                                                                      О.В. Чус

Суддя                                                                                          І.Л. Кузнецова

Суддя                                                                                          І.М. Кощеєв