ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/5269/20
Головуючий у першій інстанції – Пантелієнко В.Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/577/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів:  Бечка Є.М., Губар В.С. 

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство ”Виробниче управління комунального господарства” 
третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман Владислав Адольфович,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Пантелієнко В.Г. від 02 лютого 2021 року, місце ухвалення додаткового рішення м.Ніжин, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман Владислав Адольфович,

                          В С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман В.А., в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 212-к/тр про звільнення його з посади водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України, поновити на роботі з 14.07.2020 року на зазначеній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2020 року по день ухвалення рішення по даній справі, а також стягнути з відповідача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що на підставі наказу №111-к/тр від 13.04.2020 року Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” його було прийнято на роботу в цех саночистки і механізації водієм автотранспортних засобів, на період часу з 14.04.2020 року  по  14.07.2020  року, з 5-денним робочим тижнем, з тарифною ставкою 6 204 грн., згідно штатного розпису. На підставі припису №136 від 23.06.2020 року позивача було направлено до учбового центру відповідної військової частини, і з 26.06.2020 року на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 №139 від 26.06.2020 року позивача було прийнято на військову службу за контрактом. У позові ОСОБА_1 зазначав, що Комунальному підприємству ”Виробниче управління комунального господарства” було відомо про його наміри проходити військову службу за контрактом, оскільки його неодноразово відпускали з роботи за викликами до військкомату. 23.06.2020 року, після отримання припису про прибуття до військової частини, позивач у телефонному режимі та за допомогою SMS-повідомлення сповістив керівництво відповідача про вступ на військову службу за контрактом, і слідування до призначеного місця служби. Позивач стверджує, що перебуваючи на військовій службі, він 18.07.2020 року надіслав письмове повідомлення відповідачу, копію якого з відміткою відповідача від 21.07.2020 року позивач додає до заяви, про те, що позивач поступив на військову  службу  за  контрактом.  14.07.2020  року  на  підставі  наказу №212-к/тр від 13.07.2020 року, позивача було звільнено з посади  водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України, у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Позивач стверджує, що копію наказу про звільнення було отримано лише на запит адвоката 06.11.2020 року, у зв`язку з чим, до вказаної дати позивач не знав, що його було звільнено. Позивач вказує, що незаконне звільнення з роботи спричинило йому моральну шкоду, та призвело до душевних страждань, стресу, на ґрунті переживань викликало нервове виснаження та психічну роздратованість.   

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 року визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” від 13.07.2020 року №212-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у Комунальному підприємстві ”Виробниче управління комунального господарства” на посаді водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації з 14.07.2020 року. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2020 року по 22.01.2021 року в розмірі 49 876 гривень 33 копійки (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Судом допущено негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 5 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 1 261 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.    

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 8 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.  

Не погоджуючись з рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 року та із додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року, Комунальне підприємство ”Виробниче управління комунального господарства” звернулось з апеляційною скаргою, в якій просило скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 року та додаткове рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. 
Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 27.05.2021 року апеляційну скаргу Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман В.А., визнано неподаною і повернуто Комунальному підприємству ”Виробниче управління комунального господарства” (а.с.161).

Доводи апеляційної скарги Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” вказують, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року підлягає скасуванню, оскільки викладені у даному додатковому рішенні висновки суду першої інстанції про стягнення з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” 8 000 грн. в якості відшкодування витрат, які фактично поніс позивач за отримання правничої допомоги у справі, є хибними, оскільки не підтверджуються належними доказами, а також є такими, що суперечать правовій позиції Верховного Суду, сформульованій за результатами вирішення аналогічних питань. Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року зазначають, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято до уваги в якості доказів фактично понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн., роздруковані на аркушах формату А4 зображення, які мають схожість з виглядом меморіальних ордерів (документів, якими реєструється рух коштів у фінустановах). Апелянт стверджує, що дані ксерокопії зображень не можуть бути визнані належними та достовірними, оскільки вони не засвідчені належним чином, та не містять в собі підпису особи, відповідальної за достовірність даних документів, що суперечить ч.2 статті 95 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що роздруківки меморіальних ордерів від 23.10.2020 року та від 04.12.2020 року не містять в собі доказів того, що платником грошових коштів є позивач ОСОБА_1 , і що він поніс вказані у даних ордерах витрати. Доводи апеляційної скарги зазначають, що як вбачається з даних ордерів, в графі ’’Платник’’ відсутні дані, які б могли ідентифікувати особу позивача, відсутній підпис платника та касира банку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. є явно завищеним, оскільки вказаний розмір не підтверджується належними і допустимими доказами, даний розмір є неспівмірним із розміром позовних вимог та реальним обсягом правничих послуг. Доводи апеляційної скарги вказують, що в акті про виконані роботи, наданому позивачем до суду, зазначено, що правові послуги надані у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і зазначене не узгоджується із предметом судового спору по даній справі, і за даних обставин, вказаний акт не може бути визнаний судом, як належний доказ, що підтверджує надання правничої допомоги по даній справі.

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.21 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман В.А., без повідомлення учасників справи. 

Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.172-175), учасники справи обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.1-9), в грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, третя особа: начальник Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” Корман В.А., в якому просив: визнати незаконним та скасувати наказ відповідача № 212-к/тр про звільнення його з посади водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації, відповідно до п.2 статті 36 КЗпП України, поновити на роботі з 14.07.2020 року на зазначеній посаді, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.07.2020 року по день ухвалення рішення по даній справі, а також стягнути з відповідача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22.01.2021 року визнано незаконним та скасовано наказ Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” від 13.07.2020 року №212-к/тр про звільнення ОСОБА_1 з посади водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації, відповідно до п.2 ст. 36 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_1 на роботі у Комунальному підприємстві ”Виробниче управління комунального господарства” на посаді водія автотранспортних засобів цеху саночистки і механізації з 14.07.2020 року. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.07.2020 року по 22.01.2021 року в розмірі 49 876 гривень 33 копійки (сума зазначена без утримання податків та інших обов`язкових платежів). Судом допущено негайне виконання рішення щодо поновлення на роботі ОСОБА_1 та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 5 000 гривень в порядку відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 1 261 грн. 20 коп. сплаченого судового збору. Стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь держави 840 грн. 80 коп. судового збору.    

25.01.2021 року (а.с.122) від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Гринь Л.В. до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесених судових витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 10 000 гривень (а.с.118-119). У вказаній заяві представник позивача зазначає, що в судовому засіданні 22.01.2021 року, в порядку, передбаченому ч.8 статті 141 ЦПК України, представником позивача - адвокатом Гринь Л.В. було повідомлено суд, що докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу, які ОСОБА_1 сплатив у зв`язку із розглядом даної справи, будуть надані суду протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. До вказаної заяви додано акт про виконані роботи по договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року (а.с.120-121).
Як вбачається із договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року (а.с.25-27), професійну правничу допомогу ОСОБА_1 по даній цивільній справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку надавала ”Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В., яка наділена повноваженнями представляти інтереси позивача ОСОБА_1 у даній цивільній справі. 
Повноваження адвоката Гринь Л.В. щодо надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Ніжинському міськрайонному суді по даній цивільній справі також підтверджено ордером серії СВ №1007934 від 03.12.2020 року (а.с.28).
Згідно засвідчених копій меморіальних ордерів від 04.12.2020 року №@2PL274671, від 23.10.2020 року №@2PL874237, ОСОБА_1 здійснено оплату гонорару за ведення справи ОСОБА_1 на рахунок АО АК ”Гринь та Партнери” двома платежами: 5 000 грн. та 5 000 грн., на загальну суму 10 000 грн. (а.с.72,73).
На підтвердження суми гонорару адвоката за ведення даної цивільної справи в матеріалах справи наявний розрахунок витрат за надану правову допомогу. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В. надавала ОСОБА_1 правничу допомогу на підставі укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року, вартість якої становить 10 000 грн. (а.с.120-121).
Представником відповідача Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” - адвокатом Куровським В.В. 02.02.2021 року на адресу суду першої інстанції було направлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник відповідача вказує, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. не є належними та достовірними, оскільки вони не засвідчені належним чином, та не містять в собі підпису особи, відповідальної за достовірність даних документів, а також не містять в собі доказів того, що платником зазначених у них грошових коштів є саме позивач ОСОБА_1 . Також представник відповідача зазначає, що як вбачається з ордерів, в графі ’’Платник’’ відсутні дані, які б могли ідентифікувати особу позивача. Представник відповідача стверджує, що в акті про виконані роботи, наданому позивачем до суду, зазначено, що правові послуги надані у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не узгоджується з предметом судового спору по даній справі, і тому даний акт не може бути визнаний судом належним доказом, який підтверджує об`єм правничої допомоги, наданої позивачу в межах справи. Доводи клопотання також вказують, що розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. є очевидно завищеним по відношенню до реальної складності справи та дійсного обсягу наданої допомоги, а тому даний розмір має бути зменшений для проведення розподілу до 4 000 грн. (а.с.128-129). У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та у запереченнях на заяву позивача про відшкодування понесених ним судових витрат представник відповідача - адвокат Куровський В.В. просить відмовити позивачу ОСОБА_1 у вимогах про стягнення з відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги, як таких, що не підтверджені належними та достовірними доказами, а також зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу  до 4 000 грн.               

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 8 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.  
Як вбачається із оскаржуваного додаткового рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року, проаналізувавши надані докази на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, а також складність справи, яка пов`язана з порушенням трудових прав, час участі адвоката в судових засіданнях, який відповідно до журналу судового засідання становить одну годину, враховуючи заперечення представника відповідача, суд першої інстанції визнав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000 гривень. Як зазначено судом першої інстанції у додатковому рішенні від 02.02.2021 року, із наданого адвокатом розрахунку у сумі 10 000 гривень необхідно виключити одну годину участі у судовому засіданні, що становить 1 500 гривень за годину, та послуги, що надавались після проголошення рішення, такі як, аналіз судового рішення та консультація щодо прийнятого рішення, які оцінені в 500 гривень.

Доводи апеляційної скарги Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” вказують, що оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року підлягає скасуванню, оскільки викладені у даному додатковому рішенні висновки суду першої інстанції про стягнення з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” 8 000 грн. в якості відшкодування витрат, які фактично поніс позивач за отримання правничої допомоги у справі, є хибними, оскільки не підтверджуються належними доказами, а також є такими, що суперечать правовій позиції Верховного Суду, сформульованій за результатами вирішення аналогічних питань. Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року зазначають, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято до уваги в якості доказів фактично понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн., роздруковані на аркушах формату А4 зображення, які мають схожість з виглядом меморіальних ордерів (документів, якими реєструється рух коштів у фінустановах). Апелянт стверджує, що дані ксерокопії зображень не можуть бути визнані належними та достовірними, оскільки вони не засвідчені належним чином, та не містять в собі підпису особи, відповідальної за достовірність даних документів, що суперечить ч.2 статті 95 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що роздруківки меморіальних ордерів від 23.10.2020 року та від 04.12.2020 року не містять в собі доказів того, що платником грошових коштів є позивач ОСОБА_1 , і що він поніс вказані у даних ордерах витрати. Доводи апеляційної скарги зазначають, що як вбачається з даних ордерів, в графі ’’Платник’’ відсутні дані, які б могли ідентифікувати особу позивача, відсутній підпис платника та касира банку. Доводи апеляційної скарги стверджують, що розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. є явно завищеним, оскільки вказаний розмір не підтверджується належними і допустимими доказами, даний розмір є неспівмірним із розміром позовних вимог та реальним обсягом правничих послуг. Доводи апеляційної скарги вказують, що в акті про виконані роботи, наданому позивачем до суду, зазначено, що правові послуги надані у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і зазначене не узгоджується із предметом судового спору по даній справі, і за даних обставин, вказаний акт не може бути визнаний судом, як належний доказ, що підтверджує надання правничої допомоги по даній справі.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року, знайшли своє часткове підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.     

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
У частині четвертій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2)часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4)ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пункті 36 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1)їх дійсність; 2) необхідність; 3)розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 137 ЦПК України, яка регламентує витрати на професійну правничу допомогу, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1)розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2)розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Матеріали даної цивільної справи містять в собі договір про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року, з якого вбачається, що професійну правничу допомогу ОСОБА_1 по цивільній справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку надавала ”Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В., яка наділена повноваженнями представляти інтереси ОСОБА_1 у даній цивільній справі (а.с.25-27). Повноваження адвоката Гринь Л.В. у Ніжинському міськрайонному суді також підтверджено ордером на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , серії СВ №1007934 від 03.12.2020 року (а.с.28). 
Згідно засвідчених копій меморіальних ордерів від 04.12.2020 року №@2PL274671, від 23.10.2020 року №@2PL874237, ОСОБА_1 здійснено оплату гонорару за ведення справи ОСОБА_1 на рахунок АО АК ”Гринь та Партнери” двома платежами: 5 000 грн. та 5 000 грн., на загальну суму 10 000 грн. (а.с.72,73).
На підтвердження суми гонорару адвоката за ведення даної цивільної справи в матеріалах справи наявний розрахунок витрат за надану правову допомогу. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В. надавала ОСОБА_1 правничу допомогу на підставі укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року, вартість якої становить 10 000 грн. (а.с.120-121).

Представником відповідача Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” - адвокатом Куровським В.В. 02.02.2021 року на адресу суду першої інстанції було направлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, в якому представник відповідача вказує, що надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. не є належними та достовірними, оскільки вони не засвідчені належним чином, та не містять в собі підпису особи, відповідальної за достовірність даних документів, а також не містять в собі доказів того, що платником зазначених у них грошових коштів є саме позивач ОСОБА_1 . Також представник відповідача зазначає, що як вбачається з ордерів, в графі ’’Платник’’ відсутні дані, які б могли ідентифікувати особу позивача. Представник відповідача стверджує, що в акті про виконані роботи, наданому позивачем до суду, зазначено, що правові послуги надані у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, що не узгоджується з предметом судового спору по даній справі, і тому даний акт не може бути визнаний судом належним доказом, який підтверджує об`єм правничої допомоги, наданої позивачу в межах справи. Доводи клопотання також вказують, що розмір витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн. є очевидно завищеним по відношенню до реальної складності справи та дійсного обсягу наданої допомоги, а тому даний розмір має бути зменшений для проведення розподілу до 4 000 грн. (а.с.128-129). У клопотанні про зменшення витрат на оплату правничої допомоги та у запереченнях на заяву позивача про відшкодування понесених ним судових витрат представник відповідача - адвокат Куровський В.В. просить відмовити позивачу ОСОБА_1 у вимогах про стягнення з відповідача витрат, понесених у зв`язку з наданням правничої допомоги, як таких, що не підтверджені належними та достовірними доказами, а також зменшити розмір судових витрат на правничу допомогу  до 4 000 грн.        

Додатковим рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року стягнуто з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 8 000 гривень в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.  

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відносно того, що при визначенні судом першої інстанції розміру відшкодування на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу судом першої інстанції не було прийнято до уваги вищезазначене клопотання відповідача щодо неспівмірності вказаних витрат позивача.       

Зважаючи на складність даної справи, обсяг правової допомоги, наданої адвокатом, а також враховуючи доводи клопотання Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” про зменшення розміру витрат на оплату правничої допомоги, наданої позивачу, у зв`язку з їх неспівмірністю, апеляційний суд вважає, що стягненню з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених понесених витрат на професійну правничу допомогу підлягає 7 000 грн. 

Доводи апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції від 02.02.2021 року зазначають, що судом першої інстанції було безпідставно прийнято до уваги в якості доказів фактично понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг правничої допомоги у сумі 10 000 грн., роздруковані на аркушах формату А4 зображення, які мають схожість з виглядом меморіальних ордерів (документів, якими реєструється рух коштів у фінустановах). Апелянт стверджує, що дані ксерокопії зображень не можуть бути визнані належними та достовірними, оскільки вони не засвідчені належним чином, та не містять в собі підпису особи, відповідальної за достовірність даних документів, що суперечить ч.2 статті 95 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги вказують, що роздруківки меморіальних ордерів від 23.10.2020 року та від 04.12.2020 року не містять в собі доказів того, що платником грошових коштів є позивач ОСОБА_1 , і що він поніс вказані у даних ордерах витрати.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи не можуть бути підставою для відмови у стягненні на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, оскільки із засвідчених копій меморіальних ордерів від 04.12.2020 року №@2PL274671 та від 23.10.2020 року №@2PL874237, вбачається, що саме ОСОБА_1 здійснено оплату гонорару за ведення справи ОСОБА_1 на рахунок АО АК ”Гринь та Партнери” двома платежами: 5 000 грн. та 5 000 грн., на загальну суму 10 000 грн. (а.с.72,73). При цьому, необхідно зазначити, що вказані платежі були здійснені у безготівковій електронній формі з рахунку платника (номер рахунку зазначено), а не через касу, саме тому вони не містять підпису особи, відповідальної за їх достовірність. На даних меморіальних ордерах міститься відповідний штамп АТ КБ ’’ПРИВАТБАНК’’, їх копії засвідчені адвокатом Гринь Л.В. За даних обставин, судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги вказані меморіальні ордери, як належні та достатні докази фактично понесених ОСОБА_1 витрат на оплату послуг професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн.

Доводи апеляційної скарги вказують, що в акті про виконані роботи, наданому позивачем до суду, зазначено, що правові послуги надані у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, і зазначене не узгоджується із предметом судового спору по даній справі, і за даних обставин, вказаний акт не може бути визнаний судом, як належний доказ, що підтверджує надання правничої допомоги по даній справі.
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи не можуть бути підставою для відмови у стягненні на користь позивача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, виходячи із наступного. 
Як вбачається із договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року (а.с.25-27), професійну правничу допомогу ОСОБА_1 по даній цивільній справі про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку надавала ”Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В., яка наділена повноваженнями представляти інтереси позивача ОСОБА_1 у даній цивільній справі. Повноваження адвоката Гринь Л.В. щодо надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Ніжинському міськрайонному суді по даній цивільній справі також підтверджено ордером серії СВ №1007934 від 03.12.2020 року (а.с.28). На підтвердження суми гонорару адвоката за ведення даної цивільної справи в матеріалах справи наявний розрахунок витрат за надану правову допомогу. Згідно детального опису робіт (наданих послуг), Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В. надавала ОСОБА_1 правничу допомогу на підставі укладеного договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року, вартість якої становить 10 000 грн. (а.с.120-121).
Приймаючи до уваги вищенаведене, наявними у матеріалах справи документами підтверджується, що АО ”Адвокатська компанія ”Гринь та Партнери” в особі адвоката Гринь Л.В. надавала ОСОБА_1 професійну правничу допомогу на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року (а.с.25-27), вартість якої становить 10 000 грн., саме по даній цивільній справі. При цьому, зазначення у акті про виконані роботи по договору про надання правничої (правової) допомоги від 22.10.2020 року відомостей, що правові послуги надані ОСОБА_1 у справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є очевидною явною опискою.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” необхідно задовольнити частково. При цьому, додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 суми в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу з 8 000 грн. до 7 000 (сім тисяч) грн.
В іншій частині додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02.02.2021 року необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями: 137, 141, 367, 369, 374; п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                               
                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства”, задовольнити частково.

Додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2021 року змінити, зменшивши розмір стягнутої з Комунального підприємства ”Виробниче управління комунального господарства” на користь ОСОБА_1 суми в рахунок відшкодування витрат  на  професійну  правничу  допомогу  з  8 000 грн. до 7 000 (сім тисяч) грн.
В іншій частині додаткове рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 28.07.2021 року.

Головуючий                                                    Судді :