ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 333/4146/21                                 Головуючий в 1 інст. Дмитрієва М.М.
Провадження № 33/807/645/21                                         Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       
14 вересня 2021 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Суліми С.Л., за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вільнянська Запорізької області, громадянина України, освіта середня, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000, 00 гривень з позбавленням його права керування транспортними засобами на строк один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 10 червня 2021 року о 12 годині 47 хвилин, ОСОБА_1 у м. Запоріжжі по вул. Жасмінна, буд. 5, керував транспортним засобом марки «БМВ», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню через те, що суд однобічно розглянув матеріали провадження. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що він не керував транспортним засобом та був пішоходом. 
Працівники поліції не зупинити його автомобіль, а лише звернулися до нього, коли транспортний засіб був припаркований на стоянці. 
Приводом для звернення було начебто оперативне орієнтування на невідому особу, яка перебувала із зброєю у схожому автомобілі. Він добровільно надав можливість працівникам поліції оглянути салон та багажник автомобілю, після чого поліцейські почали вимагати документи. Перевіривши по базам обліку, співробітники поліції встановили, що він раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і відразу почали вимагати проходження огляду на стан сп`яніння. 
Апелянт зазначає, що вказував, що транспортний засіб знаходився в нерухомому стані під час їх звернення. Після чого, поліцейські відповіли, що можуть запросити свідків того, що апелянт керував автомобілем, та надати відеозаписи з реєстратора. 
Під час події, працівники поліції не довели, що він керував транспортним засобом. 
Наголошує, що для доведення своєї правоти, апелянт вирішив погодитися пройти медичний огляд, тому заявив згоду на проходження медичного огляду. Але, співробітники поліції повідомили апелянту, що він начебто відмовився та на нього буде складено протокол. 
Суд першої інстанції в постанові вказав, що з відеозапису встановлено, що транспортний засіб «БМВ», д.н. НОМЕР_1 , здійснював рух, після чого зупинився. Апелянт вказує, що подібний запис під час судового розгляду, ні ОСОБА_1 , а ні захиснику, продемонстровано не було. 
На думку апелянта, судом зроблено помилковий висновок, що факт керування транспортним засобом підтверджується показами щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу через відсутність водійського посвідчення, штраф за який, начебто, був сплачений того ж дня. 
Вважає, що сплата штрафу за іншим порушенням не може свідчити про згоду з порушенням. 
Додатково вказує, що 10 червня 2021 року, апелянт для доведення того, що він не перебував в стані сп`яніння звернувся до КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» ЗОР. 
Висновком медичного закладу встановлено, що він не перебуває в стані наркотичного або алкогольного сп`яніння. Будь-яких ознак сп`яніння у нього медичним персоналом не було виявлено, що на його думку, підтверджує незаконність дій працівників поліції. 
Просить суд апеляційної інстанції постанову районного суду скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника – адвоката Суліма С.Л., перевіривши матеріали справи та аргументи скарги, суд апеляційної інстанції доходить до наступних висновків.
Зі змісту ст. 283 КУпАП випливає, що постанова суду має бути вмотивованою.
Аналіз матеріалів справи свідчить, що зазначених вимог закону суддя місцевого суду дотримався в повному обсязі. 
Відповідно до положень ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновки суду, викладені в постанові щодо доведеності винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованими і відповідають дослідженим доказам у справі.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення (а.с.1) встановлено, що водій ОСОБА_1 , 10 червня 2021 року о 12 годині 47 хвилин на вул. Жасмінна, буд. 5, що у м. Запоріжжі керував транспортним засобом марки «БМВ», д.н. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: звужені зіниці очей, які не реагують на світло, почервоніння очей, тремтіння пальців рук. Від проходження медичного огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України.
В пункті 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як передбачено п. 2.5 Правил дорожнього руху України (далі ПДР України), водій зобов`язаний на вимогу працівників поліції пройти у встановленому порядку медичне обстеження для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних або токсичних речовин.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна  відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є: по-перше, керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, по-друге, передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, по третє - відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Протокол про адміністративне правопорушення є важливим процесуальним документом, який засвідчує факт неправомірних дій, за які передбачена адміністративна відповідальність, такий та його невід`ємні складові повинні бути оформлені належним чином, містити в собі всі дані, необхідні для своєчасного та об`єктивного вирішення питання про наявність в діях особи складу адміністративного проступку.
При цьому, всі викладені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини повинні бути доведені сукупністю належних і допустимих доказів.
Так, переглядаючи матеріали справи, можливо встановити, що викладене в протоколі обвинувачення доводиться такими доказами: 
- направленням водія ОСОБА_1 на огляд з метою визначення стану сп`яніння (а.с.3), в якому вказано, що водій мав ознаки наркотичного сп`яніння та від проходження медичного огляду у встановленому порядку відмовився;
- оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.6), в якому містяться відеофайли, які були здійснені під час події та які підтверджують, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом та відмовився від проходження огляду у встановленому законом порядку. 
Твердження апелянта про те, що він не був водієм, а тому не є суб`єктом правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП є необґрунтованими, оскільки з матеріалів справи вбачається, що він перебував за кермом транспортного засобу та здійснював керування ним. 
Суд апеляційної інстанції обґрунтовує вказане тим, що відповідно до п. 27 Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», визначено, що керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування.
За п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух, яку ратифіковано із застереженням і заявами Указом Президії ВР УРСР № 2614-VIII від 25.04.1974 року «Каждое транспортное средство или состав транспортных средств, которые находятся в движении, должны иметь водителя».
Крім того, в рішенні №404/4467/16-а від 20.02.19 ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Враховуючи викладене та матеріали справи, суд в противагу доводам апеляційної скарги апелянта встановив: апелянт під час події був один: будь-яких доказів, які свідчили, що автомобілем керував хтось інший в матеріалах справи не було встановлено; апелянт під час події перебував на місці водія автомобіля. 
Вказане свідчить про те, що автомобілем 10 червня 2021 року о 12 годині 47 хвилин керував гр. ОСОБА_1 .
Окрім того, переглядаючи відеозаписи під найменуванням «ААБ270934_02» «ААБ270934_02», які містяться на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску встановлено, що саме ОСОБА_1 під час події керував автомобілем. 
Доводи апелянта про те, що він не вчиняв порушення п. 2.5 ПДР України, оскільки не відмовлявся від проходження медичного огляду, суд апеляційної інстанції вважає також безпідставними та такими, що повністю були спростовані як в суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду справи. 
В обґрунтування вказаного висновку суд зазначає, що на оптичному носії інформації у вигляді СД-диску є відеозаписи під найменуванням «20210610202354000209», «20210610202348000208»,«20210610202015000193», які підтверджують, що працівником поліції 10 червня 2021 року о 12 годині 55 хвилин було запропоновано пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння. Водій ОСОБА_1 , перебуваючи на місці водія автомобіля відмовився, обґрунтовуючи вказане тим, що він є пішоходом. 
Переглядаючи відеозаписи встановлено, що ОСОБА_1 було роз`яснено права і обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та повідомлено про складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Після чого, водій ОСОБА_1 для уникнення відповідальності вказав, що він не відмовляється від проходження огляду. 
Виходячи пред`явленого з обвинувачення  ОСОБА_1 в скоєні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП, визначено, що водій порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, де одним з основних елементів складу вказаного правопорушення слугує його об`єктивна сторона, яка має формальний склад - відмова водія від проходження огляду для визначення стану сп`яніння.
Таким чином, перебування  ОСОБА_1 в стані сп`яніння, не ставиться до його вини, оскільки диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП містить окремий склад адміністративного правопорушення у вигляді відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, а тому проходження самостійного огляду водія в закладі охорони здоров`я є таким, що не виключає винуватості останнього в інкримінованому правопорушенні. 
Враховуючи вказане та аналізуючи матеріли справи, суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_1 на пропозицію працівника поліції, яка зафіксована на відеозаписі, пройти огляд на визначення стану наркотичного сп`яніння відмовився, що є порушенням вимог п. 2.5 ПДР України. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги захисника зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у поверхневому з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
Вирішуючи питання про визначення відносно  ОСОБА_1 адміністративного стягнення, слід зазначити, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, вказано, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави. За результатами розгляду вказаної справи, Суд не встановив порушень прав заявників, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 6 Європейської Конвенції з прав людини.
Вчинення діянь, які кваліфікуються в національному законодавстві за ст. 130 КУпАП є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням.
Таким чином, вирішуючи питання про визначення відносно  ОСОБА_1 адміністративного стягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 33 – 35, 38, ч.1 ст.130 КУпАП, урахувавши характер вчиненого правопорушення, особи правопорушника, пом`якшуючих та обтяжуючих відповідальність обставини, вважає, що адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керуванням всіма видами транспортних засобів, є тим стягненням, що відповідно до ст. 23 КУпАП, буде сприяти запобіганню вчинення ним нових правопорушень і розумінням на психологічному рівні, рівня тяжкості скоєного протиправного діяння. 
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 9 серпня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                         В.Я. Рассуждай

Дата документу  Справа № 333/4146/21