ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15896/19                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Добрівська Н.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 вересня 2021 року                                                                                          м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача                    Глущенко Я.Б., 
суддів                                                            Пилипенко О.Є., Черпіцької Л.Т.,
секретаря                                                  Строяновської О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Центренерго» до Відділа примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними та скасування постанов, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Центренерго» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року, -
В С Т А Н О В И В:
19 серпня 2019 року Публічне акціонерне товариство «Центренерго» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Центренерго») звернулось у суд з позовом до Відділа примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (надалі - відповідач, ВПВР УДВС у Київській області), в якому просило визнати протиправними дії щодо винесення постанов:
- про стягнення виконавчого збору від 06 серпня 2019 року ВП №41542388, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню; 
- про стягнення витрат виконавчого провадження від 06 серпня 2019 року ВП №41542388, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню;
- про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2019 року ВП №59739241, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню; 
- про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2019 року ВП №59739509, а постанову - протиправною, такою що підлягає скасуванню. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що за результатами здійснення заходів примусового виконання рішення суду державним виконавцем не було стягнуто жодних грошових коштів з боржника, навпаки, між стягувачем та боржником було укладено мирову угоду від 23 жовтня 2017 pоку, а тому підстави для стягнення основної винагороди відсутні. Щодо постанови про стягнення витрат виконавчого провадження від 06 серпня 2019 pоку у виконавчому провадженні №41542388, вона не містить належного обґрунтування щодо стягненої грошової суми у розмірі 750,00 грн, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню, як і постанова про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2019 pоку №59739509.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії виконуючого обов`язки начальника Відділа примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови від 06 серпня 2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження. 
Визнано протиправною та скасовано постанову від 06 серпня 2019 року ВП №41542388 про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження.
Визнано протиправними дії виконуючого обов`язки начальника Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича щодо винесення постанови від 07 серпня 2019 року ВП № 59739509 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06 серпня 2019 року.
Визнано протиправною та скасовано постанову від 07 серпня 2019 у ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по примусовому виконанню постанови №41542388 від 06 серпня 2019 року.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду в частині незадоволених вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушення норм матеріального права та неправильне застосування судової практики, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у відповідній частині. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 27 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, чого судом зроблено не було.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі пункта 2 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині - скасуванню, з таких підстав.
Судом установлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 липня 2012    року у справі № 2а-8850/12/2670 стягнуто з ПАТ «Центренерго» на користь Київського міського відділення Фонда соціального захисту інвалідів України адміністративно-господарських санкцій та пені у розмірі 7411879,94 грн. 
23 жовтня 2013 року на виконання зазначеного рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.
12 січня 2014 року державним виконавцем прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 41542388 та визначено боржнику семиденний термін з моменту отримання постанови для сплати суми боргу.
У зв`язку з невиконанням рішення суду у визначений строк, виконавцем розпочато примусове виконання.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 28 січня 2013 року у справі №15/76-6-43/624-6 про банкрутство ПАТ «Центренерго» забезпечено вимоги кредиторів та зупинено примусове стягнення з ПАТ «Центренерго» на підставі ряду виконавчих документів, в тому числі на підставі постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 жовтня 2013 року у справі №2а-8550/12/2670.
17 лютого 2014 року державним виконавцем на підставі пункта 4 частини 1 статті 37, статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення виконавчого провадження.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2018 pоку було затверджено умови мирової угоди, укладеної між ПАТ «Центренерго» та Київським міським відділенням Фонду соціального захисту інвалідів України у процесі виконання постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 липня 2013 року по справі №2а-8850/12/2670, на умовах розстрочення заборгованості протягом 36 місяців.
06 серпня 2019 року державним виконавцем на підставі частини 5 статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» прийнято постанову про поновлення вчинення виконавчих дій по виконавчому провадженню №41542388.
Постановами державного виконавця від 06 серпня 2019 року стягнуто з позивача виконавчий збір та витрати виконавчого провадження, закрито виконавче провадження № 41542388 на підставі пункта 2 частини 1 статті 39 та статті 40 Закону України «Про виконавче провадження».
07 серпня 2019 року відповідачем прийняті постанови:
- у ВП №59739509 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови №41542388 від 06 серпня 2019 року про стягнення з ПАТ «Центренерго» витрат на проведення виконавчих дій у сумі 750,00 грн;
- у ВП №59739241 про відкриття виконавчого провадження по виконанню постанови №41542388 від 06 серпня 2019 року про стягнення з ПАТ «Центренерго» виконавчого збору у розмірі 741    187,99 грн.
Не погоджуючись з такими постановами, а також діями відповідача по їх винесенню, ПАТ «Центренерго» звернулось до суду з даним позовом.
Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та скасування постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 06 серпня 2019 року ВП №41542388 та про відкриття виконавчого провадження від 07 серпня 2019 року ВП №59739241, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини підлягають врегулюванню положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України  №1404-VIII), нормами якого прямо передбачено, що виконавчий збір не стягується лише у тому випадку, коли рішення суду боржником виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів приходить до наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією   та законами України.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV з наступними змінами та доповненнями у редакції, чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження.
05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон України №1404-VIII), згідно з яким примусове виконання рішень проводиться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Стаття 27 Закону України №1404-VІІІ, у редакції на час виникнення спірних правовідносин, передбачає, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.
Згідно з частиною 5 статті 27 Закону України №1404-VIII виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень ; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.
У разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.
У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.
Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункта 9 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Статтею 40 Закону України № 1404-VІІІ передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, стягнення виконавчого збора відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.
При цьому, стягнення виконавчого збора (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання, а початком примусового виконання у розумінні Закону України № 1404-VІІІ є винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Надаючи оцінку доводам позивача про безпідставне застосування до спірних правовідносин положень статті 27 Закону України № 1404-VІІІ у редакції, яка набула чинності з 28 серпня 2018 року, колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до положень частини 2 цієї правової норми, яка діяла до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» від 03 липня 2018 року №2475-VIII (далі - Закон України №2475-VIII), який набув чинності з 28 серпня 2018 року, частину 2 статті 27 Закону України № 1404-VІІІ викладено у новій редакції, згідно якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Отже, з урахуванням редакцій Закону України № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а після цієї дати - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
З матеріалів справи убачається, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 06 серпня 2019 року про стягнення з боржника - позивача виконавчого збора у розмірі 741187,99 грн., визначив суму виконавчого збора в розмірі 10 % від суми, яка зазначена у виконавчому листі №2а-8550/12/2670.
Тож державний виконавець визначив суми виконавчого збора у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон України № 1404-VIII у редакції Закону України № 2475-VIII.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Отже, положення частини 2  статті 27 Закону України № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами цієї правової норми у редакції, яка набула чинності після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збора обраховувався як 10% від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
З урахуванням того, що внесені Законом України №2475-VIII зміни до частини 2 статті 27 Закону України № 1404-VІІІ погіршили становище боржника - ПАТ «Центренерго», та що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 741   187,99 грн., відтак прийняті ним постанови про стягнення виконавчого збору підлягають скасуванню.
Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20 травня 2021 року у справі №640/32814/20, від 28 січня 2021 року у справі №420/769/19, від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19, від 21 січня 2021 року у справі №640/3430/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 1340/5053/18, від 28 жовтня 2020 року у справі № 400/878/20.
Відповідно до пункта 2 частини 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення і ухвалити нове судове рішення.
За змістом частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України   підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті рішення неправильно застосував норми матеріального права, що зумовило неправильне вирішення справи в частині.
Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 6 цієї правової норми закріплено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки позов підлягає задоволенню, а згідно наявних у справі квитанцій №3025 від 16 серпня 2019 року, №970 від 25 лютого 2020 року, № 463 від 16 лютого 2021 року позивачем за подання позову та апеляційної скарги сплачено судовий збір у загальному розмірі 32597,17  грн., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись статтями 33, 34, 139, 243, 287, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Центренерго» задовольнити.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 лютого 2020 року  скасувати в частині відмови в задоволенні позову.
Позов Публічного акціонерного товариства «Центренерго» у цій частині задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати постанови виконуючого обов`язки начальника Відділа примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби територіального управління юстиції у Київській області Перепелиці Артема Володимировича від 06 серпня 2019 року №41542388 про стягнення з Публічного акціонерного товариства «Центренерго» виконавчого збору на суму 741187,99 грн. та від 07 серпня 2019 року №59739241 про відкриття виконавчого провадження.
Стягнути на користь Публічного акціонерного товариства «Центренерго» (адреса: 03022, м. Київ, вул. Козацька, 120/4, літ. «Є», код ЄДРПОУ 22927045) судові витрати по сплаті судового збора 32597 (тридцять дві тисячі п`ятсот дев`яносто сім) гривень 17 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Відділа примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (адреса: 02002, м. Київ, вул. Євгена Сверстюка, 15, код ЄДРПОУ - 34481907).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної   скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя                                                            Я.Б. Глущенко

Судді                                                                                 О.Є. Пилипенко

                                                                                          Л.Т. Черпіцька