ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6395/21 Справа № 180/591/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Тананайська Ю. А. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
       при секретарі - Солодовій І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я,
                                       
                                       В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що  при виконанні трудових обов`язків, внаслідок нещасного випадку, отримав виробничу травму, про що було складено Акт про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом. Оглядом МСЕК від 23 листопада 2016 року йому первинно встановлено 15% втрати професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва. При повторному огляді МСЕК залишено ступінь втрати професійної працездатності 15%. Вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я. 
Завдана моральна шкода полягає в тому, що він змушений тривалий час проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, лікування. Розмір моральної шкоди оцінює в розмірі 90000 грн., яку просив стягнути з відповідача, без утримання податків, зборів та інших платежів. 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 15 000 гривень, без утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України. 
Рішення суду мотивовано тим, що  враховуючи розмір втрати працездатності та характер страждань, виходячи із засад розумності та справедливості, розмір компенсації в розмірі 15 000 грн., що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.
       Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
       Апеляційна скарги мотивована тим, що суд не прийняв до уваги характер та безстроковість вимушених негативних змін у житті позивача, у зв`язку із втратою працездатності. Крім того, посилається на практику щодо стягнення суми моральної шкоди в іншому обсязі.
       Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
       Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
       Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах із відповідачем у справі. 
       23 березня 2016 року о 10-00 год. з ОСОБА_1 при виконанні трудових обов`язків стався нещасний випадок: в той момент, коли ОСОБА_1 знаходився на рейковому шляху, спиною до 16 південного штреку, він повернувся та побачив, як на нього рухаються технологічні платформи, завантажені металом. Не встигнувши відстрибнути в сторону, отримав удар металом, впав та виявився під першою по ходу руху платформою, яка продовжувала рухатись, протягнувши постраждалого ще близько трьох метрів. За даним випадком складено акт за формою Н-1 №3/1 від 28 березня 2016 року та акт за формою Н-5 від 28 березня 2016 року (а.с.12-19).
       Відповідно виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 23 листопада 2016 року ОСОБА_1 при первинному огляді встановлено 15% втрати професійної працездатності у зв`язку із виробничою травмою (а.с.9).
       Відповідно довідки МСЕК пр результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги від 15 січня 2020 року ОСОБА_1 при повторному огляді залишено 15% втрати професійної працездатності (а.с.10-11).
       Оскільки виробничу травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, наявні у зв`язку з цим підстави, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.
       Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
       Згідно частин 1,3 ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
       Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
       У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійного захворювання, спричиненого негативними виробничими факторами під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача.
       В своєму Рішенні від 27 січня 2004 року №2 Конституційний Суд України визначив, що моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.
       Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії. Дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15.
       Враховуючи встановлені судом обставини, які знайшли підтвердження в наданих доказах, встановлений факт завдання моральної шкоди позивачу підприємством - відповідачем внаслідок порушення вимог законодавства про охорону праці, встановлених нормативів щодо рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам законності.
       Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з визначеною судом сумою до відшкодування, однак висновків суду першої інстанції не спростовують. Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд виходив із вимог чинного законодавства, врахував характер і тривалість його душевних страждань та обсяг змін в житті. Визначена судом сума відповідає ступеню втрати професійної працездатності, засадам розумності, виваженості та справедливості. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Посилання позивача в апеляційній скарзі на практику судових рішень щодо стягнення суми моральної шкоди в іншому обсязі, підлягають відхиленню, враховуючи, що у справах, на які посилається позивач, обставини справи є відмінними, ступінь втрати працездатності потерпілих є значно вищий та супроводжувався інвалідністю.
       Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають.
       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 квітня 2021 року— залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова