ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1884/20	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М. 	
Провадження № 22-ц/817/784/21 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2021 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
учасників справи — представника відповідача акціонерного товариства “Альфа-Банк” адвоката 
Панченка Д.В., позивача ОСОБА_1 та його
представника адвоката Вароди П.Б. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу № 601/1884/20 за апеляційною скаргою акціонерного товариства “Альфа-Банк” на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства “Альфа-Банк” про визнання припиненим зобов`язань за договором кредиту та визнання припиненим іпотечного договору, ухваленого суддею Мочальською В.М., повний текст виготовлено 12 лютого 2021 року,- 

ВСТАНОВИВ:
01 жовтня 2020 ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до акціонерного товариства «Альфа Банк» про визнання припиненим договору невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-093 від 20 липня 2006 року, іпотечного договору без номеру від 20 липня 2006 року. В обґрунтування позову посилається на те, що 20 липня 2006 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа — Банк», та ним було укладено договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-093 (надалі - договір кредиту), згідно з умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США на умовах, визначених цим договором, та кінцевим терміном повернення коштів до 25 липня 2016 року.
       З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором між банком та ОСОБА_1 20 липня 2006 року було укладено іпотечний договір без номеру, який посвідчено приватним нотаріусом Кременецького нотаріального округу Михайловою Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 2935. Іпотекодавець передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, магазин, загальною площею 88,1 кв.м, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності. На даний предмет іпотеки в Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 20 липня 2006 року внесено заборону на відчуження. 22 січня 2019 року Тернопільським апеляційний судом з нього було стягнуто 10504, 88 долари США. На підставі даного рішення 08 лютого 2019 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 601/1228/18 про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 10504,88 долари США та 7339, 93 грн. судового збору. 23 квітня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. було відкрито виконавче провадження № 58977825 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.
       26 червня 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області було розстрочено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року шляхом сплати щомісячно ОСОБА_1 платежу в розмірі по 900 доларів США з дня ухвалення рішення до 26 червня 2020 року. 07 серпня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Мелихом А.І. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № ВП 58977825, оскільки заборгованість була погашена.
       29 серпня 2020 року ним було надіслано звернення до АТ «Альфа - Банк» про необхідність визнання в добровільному порядку договору кредиту та іпотечного договору припиненими у зв`язку з повним погашенням ним заборгованості за договором кредиту, однак 25 вересня 2020 року він отримав відповідь від АТ «Альфа — Банк», згідно якої банк відмовився визнати припиненим договір кредиту та іпотечний договір, оскільки за кредитним договором станом на 14 вересня 2020 року обліковується непогашена заборгованість за кредитом. Враховуючи вищенаведене, просить задовольнити його вимоги в повному обсязі.         
       Заочним рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 лютого 2021 року позов задоволено.
       Визнано припиненим договір невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-093 від 20 липня 2006 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 .
       Визнано припиненим іпотечний договір без номеру від 20 липня 2006 року, укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Кременецького районного нотаріального округу Михайловою Г.В. та зареєстрованого в реєстрі № 2935.
       Стягнуто з акціонерного товариства «Альфа - Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят) копійок. 
       Не погоджуючись з рішенням суду, АТ “Альфа-Банк” подало апеляційну скаргу на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 3 лютого 2021 року, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
       Вказує, що суд помилково прийшов до висновку, що боржником виконано зобов`язання за кредитним договором та, враховуючи те, що заборгованість, яка визначена позивачем в доларах, та стягнута рішенням суду, є погашеною, прийшов до висновку про виконання зобов`язання та про підставність позовних вимог щодо визнання припиненим зобов`язань за кредитним договором та іпотечного договору. Однак, вищевказане рішення виконане боржником через певний проміжок часу, більше, ніж через рік з моменту набрання ним законної сили. Суд залишив поза увагою той факт, що у разі порушення боржником виконання грошового зобов`язання, кредитор має вимагати від боржника сплати компенсаторних платежів, санкцій та відшкодування завданих збитків.
       Вважає, що визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими позбавляє банк права на задоволення стягнення у майбутньому вказаних грошових зобов`язань.
       Також посилається на те, що висновок суду про повне припинення зобов`язань за спірним кредитним договором у зв`язку з його належним виконанням є передчасним, оскільки позивач звернувся до суду про розстрочку виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року у червні 2019 року, а за період з січня по червень 2019 року ОСОБА_1 рішення суду не виконувалось .
Крім того, вказує на те, що на погашення кредиту в період з червня 2019 по червень 2020 рік надійшло на погашення 7846,00 доларів США, з яких на погашення розстроченого тіла кредиту надійшло - 1558,05 доларів США та на відсотки - 6287,95 доларів США, однак за рішенням суду було стягнуто заборгованість в сумі 10504,88 долари США. Вважає, що ОСОБА_1 постанову Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 р. належним чином в повному обсязі не виконав, стягнута судом заборгованість в повному обсязі не погашена, тому жодних підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки припиненими немає.
       У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін. Позивач посилається на ті обставини, що суд дійшов правильного висновку про повне виконання зобов`язань за спірним кредитним договором, про що свідчить постанова приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з його належним виконанням. А також, що припиненим є іпотечний договір в силу виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Постанови приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження банк не оскаржував, погодившись із належно проведеним виконанням.
       Під час розгляду справи в апеляційному суді представник акціонерного товариства “Альфа-Банк” в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу в її межах.
       Позивач ОСОБА_1 та його представник заперечили апеляційну скаргу, рішення суду вважають законним та обґрунтованим.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав. 
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що зобов`язання за кредитним договором №770/11-093 від 20 липня 2006 року виконане шляхом належного виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитом у сумі 10504,88 долари США. У зв`язку із виконанням основного зобов`язання, припиненим є іпотечний договір для забезпечення виконання якого він був укладеним.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
       Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
       Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
       Судом установлено, що 20 липня 2006 року між АКБСР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 770/11-093 згідно з умовами якого позивач отримав від відповідача кредитні кошти в сумі 50000,00 доларів США на умовах, визначених цим договором, та кінцевим терміном повернення заборгованості за кредитом до 25 липня 2016 року.
       Згідно із договором іпотеки від 20 липня 2006 року вказаний кредитний договір забезпечений іпотекою між банком та ОСОБА_1 , який посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 2936, згідно із яким іпотекодавець передав в іпотеку банку нежитлову будівлю, а саме магазин, загальною площею 88,1 кв.м, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі біржового контракту купівлі-продажу приміщення магазину, зареєстрованого Кременецькою філією Товарної біржі «Тернопільська біржа нерухомості» від 12 серпня 1999 року за р.№ 2, право власності на яке зареєстроване в Кременецькому районному бюро технічної інвентаризації 02 вересня 1999 року за р. № 47, зареєстроване в електронному реєстрі за № 14792614 на підставі Витягу № 10738793 з реєстру прав власності на нерухоме майно Кременецького БТІ від 24 травня 2006 року .        
        У зв`язку з неналежним виконанням боргових зобов`язань АКБСР «Укрсоцбанк» у липні 2018 році звернувся до Кременецького районного суду Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості з погашення кредиту в сумі 14773.26 долари США. 
       31 жовтня 2018 року рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області у позові ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. 
       22 січня 2019 року постановою Тернопільського апеляційного суду позовні вимоги акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» задоволено частково, із ОСОБА_1 стягнуто на користь банку 10 504, 88 доларів США. 
       У постанові апеляційного суду, що має преюдиційне значення для даної справи, встановлено, що 30 травня 2014 року ПАТ “Урсоцбанк” направлялося повідомлення-вимога до ОСОБА_1 за № 08.206-297/15845, в якому банк вказував на прострочення виконання зобов`язань та вимагав в повному обсязі погасити кредит на протязі 7 днів з дня отримання даного повідомлення-вимоги, а також сплатити проценти за користування кредитом. 
       Тобто, кредитор скористався своїм право заявити вимогу про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду процентів. 
       28 жовтня 2014 року ОСОБА_1 здійснив останній платіж в сумі 2000 доларів США, з яких 1542 долари 58 центів зараховані на погашення кредиту та 457 доларів 42 центи на погашення відсотків.
       26 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 15120, згідно якого звернуто стягнення на нежитлову будівлю, магазин, загальною площею 88,1 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
       Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 01 лютого 2018 року позов ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено.
       Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 26 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., зареєстрований у реєстрі за № 15120, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлову будівлю, магазин, загальною площею 88,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 .
       Враховуючи те, що банком у повідомленні-вимозі від 30.05.2014 року, яку ОСОБА_1 отримав 04.06.2014р., був змінений строк повернення кредиту, а саме в 7-денний термін з часу отримання вимоги, тобто до 11.06.2014р. слід нарахувати відсотки за користування кредитом, які станом на 11.06.2014р. становлять 252 долари 64 центи, виходячи з розрахунку: 187,18 дол. США (заборгованість по відсоткам станом на 26.05.2014) + 65,45 дол.США (заборгованість по відсоткам за період з 27.05.2014 по 11.06.2014) = 252,64 долари США.
       Оскільки банком зі сплачених 28.10.2014 року ОСОБА_1 коштів зараховано у заборгованість по відсотках 457,42 долари США, тому 204,78 доларів США (457,42-252,64 = 204,78), як зайво сплачені, слід відняти від суми заборгованості по кредиту, а саме 10709,66 дол. США — 204,78 дол. США = 10504,88 доларів США, що становить заборгованість за кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 .
       Постанова Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року набрала законної сили і оскаржена не була.
       08 лютого 2019 року Кременецьким районним судом Тернопільської області було видано виконавчий лист № 601/1228/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредиту в сумі 10504,88,01 долари США та стягнення 7339, 93 грн. судового збору. Вищенаведені дії банку вказують на те, що банк погодився із рішенням Тернопільського апеляційного суду. 
       26 червня 2019 року ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області розстрочено виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року шляхом сплати щомісячно ОСОБА_1 платежу в розмірі 900 доларів США з дня ухвалення рішення до 26 червня 2020 року.
       У частині 4 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
       Отже, рішення суду, а саме - постанова Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року, яка набрала законної сили, в силу вимог 82 ЦПК України має преюдиційне значення, оскільки ним встановлено фіксований розмір невиконаного зобов`язання ОСОБА_1 перед кредитором за кредитним договором - 10504, 88 доларів США .
       Постанова Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року боржником виконана, про що свідчить постанова від 07.08.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 601/1228/18, який видано 08.02.2019 Кременецьким районним судом Тернопільської області. Виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 частини першої статті 39, ст.40 Закону України “Про виконавче провадження” у зв`язку із тим, що заборгованість на користь стягувача, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження сплачено боржником ОСОБА_1 у повному розмірі.
       29 серпня 2020 року ОСОБА_1 було надіслано звернення до АТ «Альфа - Банк» про необхідність визнання в добровільному порядку договору кредиту та іпотечного договору припиненими у зв`язку з повним погашенням ним заборгованості за договором кредиту. 
       25 вересня 2020 року позивач отримав відповідь від АТ «Альфа - Банк» згідно якої останній відмовився визнати припиненим договір кредиту та іпотечний договір, оскільки за кредитним договором станом на 14 вересня 2020 року обліковується непогашена ОСОБА_1 заборгованість за кредитом. 
       Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
       При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою (постанова Верховного Суду України від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16).
       Відповідно до ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.
       Згідно ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
       Як вбачається з матеріалів справи, згідно із банківськими квитанціями ОСОБА_1 протягом 2019 - 2020 років щомісячно вносив грошові кошти в сумі 900 доларів США на рахунок приватного виконавця Мелиха А.І., тобто виконав постанову Тернопільського апеляційного суду від 19 січня 2019 року в справі № 601/1228/18 у повному обсязі.      
       Відповідно до приписів ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
       Закон України “Про іпотеку” є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.
       Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).
       Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.
       Згідно із ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі: припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; реалізації предмета застави; набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.
       Отже, відповідно до ст. 593 ЦК України, ст. 3, 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека, як забезпечувальне зобов`язання, що має похідний характер від основного зобов`язання, зокрема, припиняється у разі припинення виконанням зобов`язання, виконання якого забезпечене іпотекою.
       Підстави припинення іпотеки окремо визначені в ст. 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.
       Згідно системного аналізу вищезазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому, законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки іпотека, за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості припиняється за фактом припинення виконанням основного зобов`язання.
       Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені судом, дійшов правильного висновку про те, що зобов`язання за кредитним договором виконано у зв`язку з фактичним повним виконанням судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 10504,88 доларів США, а, отже, на підставі ст. 593 ЦК України припинилось і право іпотеки.
       Так, суд, встановивши, що строк дії іпотечного договору визначений повним виконанням позичальником основного зобов`язання, що підтверджено відповідними квитанціями, та постановою приватного виконавця Мелиха А.І. дійшов до законного та обґрунтованого висновку, що іпотечний договір відповідно до положень статті 599 ЦК України припинив свою дію у зв`язку з повним виконанням основного зобов`язання. 
       Доводи відповідача в апеляційній скарзі, що ОСОБА_1 не виконано свого обов`язку повернути позикодавцю позику (грошові кошти) у такій самій сумі не ґрунтуються на матеріалах справи та відповідних доказах, оскільки постановою Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитом було визначено суму боргу саме у валюті кредиту-доларах США. Також сума боргу у валюті була зазначена і у виконавчому листі який було пред`явлено відповідачем до приватного виконавця Мелиха А.І., який провів виконання у гривнях з урахуванням курсу долара США на день здійснення боржником кожного платежу окремо у сумі, що відповідала в еквіваленті до кусу НБУ в загальній сумі 10 504,88 дол. США. Отже, в даному випадку борг було стягнуто з ОСОБА_1 саме у доларах США, а не у його гривневому еквіваленті на день винесення рішення суду, як про це стверджує відповідач.
Вказане відповідає правовим висновкам Верховного Суду у справах із подібними правовідносинами.
       Зокрема, у Постанові Верховного Суду від 17.01.2018 року по справі №910/27064/15 зазначено, що рішення суду, яке набрало законної сили та виконане боржником, та яким з боржника стягнуто остаточну заборгованість, не може бути поставлене під сумнів та не підлягає тлумаченню, в розумінні повноти розміру заборгованості. 
       При цьому, офіційний курс гривні до іноземних валют в різні періоди часу може змінюватися (зростати або падати), однак дана обставина не дає підстав стороні у зобов`язанні, спір щодо якого вже вирішений судом та боржником належним чином виконано рішення суду, пред`являти після цього до іншої сторони додаткові вимоги.
       Не можуть бути прийняті апеляційним судом посилання відповідача на правові позиції Великої Палати Верховного Суду у справі у справі № 373/2054/16-ц від 16.01.2019 року та у справі № 761/12665/14-ц від 04.07.2018 року, як на підставу відмови у задоволенні позову. Так, при виконанні постанови Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 року про дострокове стягнення усієї заборгованості за кредитним договором, то саме відповідно до цих правових позицій було проведено виконання приватним виконавцем Мелихом А.І., котрий стягнув з боржника заборгованість за кредитним договором саме у доларах США, а не у гривнях, отже, ці правові позиції не були порушені при виконанні рішення суду. 
       Твердження АТ “АльфаБанк” в апеляційній скарзі, що на погашення кредиту в період з червня 2019 по червень 2020 рік надійшло 7846,00 доларів США, з яких на погашення розстроченого тіла кредиту надійшло - 1558,05 доларів США та на відсотки - 6287,95 доларів США, тобто, що ОСОБА_1 постанову Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 р. належним чином в повному обсязі не виконав, колегія суддів вважає безпідставними.
       Такі твердження банку спростовуються постановою від 07.08.2020 року приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Мелиха А.І. про закінчення виконавчого провадження ВП № 58977825 з примусового виконання виконавчого листа № 601/1228/18, який видано 08.02.2019 Кременецьким районним судом Тернопільської області на виконання постанови Тернопільського апеляційного суду від 22 січня 2019 року. Виконавче провадження закінчене на підставі п. 9 частини першої статті 39, ст.40 Закону України “Про виконавче провадження” у зв`язку із тим, що заборгованість на користь стягувача, основну винагороду приватного виконавця та витрати виконавчого провадження сплачено боржником ОСОБА_1 у повному розмірі. Банком, який фактично висловлює свою незгоду із проведеним виконанням, не були оскаржені як дії приватного виконавця при виконанні вказаної постанови апеляційного суду, так і постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 58977825 від 07.08.2020 року. 
       Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що постанова Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 року по червень 2019 року позивачем не виконувалась, а тому у банку є право у цей період нараховувати відсотки за неправомірне користування кредитними коштами. Такі доводи є надуманими і спростовуються матеріалами справи, постановою Тернопільського апеляційного суду від 22.01.2019 року, з яких вбачається, що банком у повідомленні-вимозі від 30.05.2014 року, яку ОСОБА_1 отримав 04.06.2014р., був змінений строк повернення кредиту, а саме в 7-денний термін з часу отримання вимоги, тобто до 11.06.2014 р. І саме із цього часу, в силу положень ч. 2 ст. 1050, ч. 1 ст. 1048 ЦК України, припинилося право кредитодавця на нараховані передбачені договором проценти за користування кредитом. Відповідно до ст. 599, ч. 3 ст. 1049 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином, а позика/кредит вважається повернутою в момент зарахування грошової суми на банківський рахунок позикодавця або в разі реального повернення йому коштів. Отже, повне виконання боржником рішення суду, повне погашення ним кредитних коштів за кредитним договором, та їх зарахування на банківський рахунок кредитора, свідчить про те, що кредитні правовідносини між сторонами припинились внаслідок виконання, проведеного належним чином, у зв`язку з чим позивач як кредитор втратив право на стягнення щомісячних платежів, відсотків, штрафних санкцій після припинення кредитних правовідносин. Права та інтереси кредитодавця в охоронюваних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Однак, таких вимог банком заявлено не було і доказів пред`явлення таких вимог АТ “АльфаБанк” до боржника суду апеляційної інстанції не надано.
       Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення, такі доводи по суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й правильної оцінки судом першої інстанції. 
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі змісту статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки в світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі Проніна проти України).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. З урахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в апеляційному суді покласти на АТ “Альфа-Банк” в межах сум, ним понесених.
       На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-        

ПОСТАНОВИВ:
       Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Альфа-Банк” залишити без задоволення.
       Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 03 лютого 2021 року залишити без змін.
Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в апеляційному суді покласти на АТ “Альфа-Банк” в межах сум, ним понесених.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України. 
       Повний текст постанови складено 02 серпня 2021 року.

Головуючий Дикун С.І. 

Судді: Парандюк Т.С.

                                                                                Храпак Н.М.