П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

29 вересня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 522/4116/21	
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Коваля М.П.,
                    суддів - Кравця О.О.,
                                - Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванкова Віталія Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з адміністративним позовом до Поліцейського 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванкова Віталія Володимировича (далі - Відповідач-1, УПП в Херсонській області), за участю третьої особи, що не заявляє самостійні вимоги на предмет спору на стороні Відповідача - Головного управління національної поліції в Херсонській області, в якому просив суд скасувати постанову серії ДП18 № 859037 від 24.02.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, по ч. 1 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 грн..
Вимоги адміністративного позову обґрунтовано тим, що оскаржуваною постановою ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 грн. за те, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «CHEVROLET EPICA», державний номер НОМЕР_1 , о 11 год. 47 хв. у населеному пункті м. Олешки перевищив встановлену дозволену швидкість на 24 км/год., тобто рухався зі швидкістю 74 км/год., чим порушив п. 12.4 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення та його безпідставно притягнуто до адміністративної відповідальності, оскільки в оскаржуваній постанові неправильно визначене місце вчинення правопорушення; в оскаржуваній постанові неправильно визначена дата вчинення адміністративного правопорушення; поліцейським не надано жодного доказу про перевищення обмеження швидкості на 24 км/год.; поліцейським не було надано доказів обмеження швидкісного режиму до 50 км. на 236 км автодороги М-14; Позивача позбавлено права користуватися правовою допомогою адвоката в наслідок дій Відповідача; постанову винесено в службовому автомобілі за відсутністю Позивача.
19.05.2021 року протокольною ухвалою Приморського районного суду міста Одеси залучено в якості співвідповідача по справі № 522/4116/21 Департамент патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач-2, ДПП НП України) та виключено із кола третіх осіб, що не заявляють самостійні вимоги на предмет спору на стороні Відповідача - Головне управління національної поліції в Херсонській області (а.с. 69-70).
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року по справі № 522/4116/21 позов задоволено; скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 859037 від 25.02.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн..
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції Національної поліції України звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що рішення суду першої інстанції винесено необґрунтовано, з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю завданням адміністративного судочинства, тому просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, апелянт не погоджується із висновком суду першої інстанції про недоведеність правомірності притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за скоєне ним правопорушення, оскільки факт правопорушення зафіксовано на відео файли « 1614167267_jF000_0224_l 14747» та фото файли «1614167267JF000_0224_114747» лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20, а також підтверджується відеозаписами з портативного нагрудного відеореєстратора інспектора « 20210224202410000719», « 20210224202512000722», « 20210224202613000725», « 20210224202636000726», « 20210224201812000535», « 20210224202111000540».
Також апелянт не погоджується із твердженням суду першої інстанції про те, що 236 км траси М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ знаходиться поза межами населених пунктів (біля с. Челбурда та за 15 км від м. Олешки) та зазначає, що с. Челбурда Олешківського району Херсонської області не розташоване на автошляху М-14 (автомобільний шлях міжнародного значення на території України, Одеса-Мелітополь-Новоазовськ-пункт пропуску Новоазовськ (кордон із Росією)). Автошлях М-14 проходить через м. Олешки Херсонської області. При цьому, роздруківки геокарти не є офіційним належно завіреним документом чи офіційним сервісом, що підтверджує чи спростовує інформацію надану до суду про те, що 236 км траси М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ знаходиться поза межами населених пунктів (біля села Челбурда та за 15 км від                           м. Олешки), тому не може бути беззаперечним доказом.
Між тим, на підтвердження правомірності притягнення Позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП Відповідачем-2 було здійснено виїзд на місце події, у зв`язку із додатково надає додаткові докази, а саме відео «IMG 6443», «video_2021-07-30_09-25-00» та фото (скріншоти) зображання «photo_2021-07-30_l 1-48-29», «photo_2021-07-30_11-46-54», «photo_2021-07-30_ll-48-25», «photo_2021-07-30_l 1-48-08», «photo_2021-07-30_l 1-48-16», які підтверджують, що 236 км траси М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ знаходиться в м. Олешки, а також наявність дорожніх знаків 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», 5.45 «Початок населеного пункту» «Олешки» тощо.
Крім того, скаржник зазначає, що відповідно до інформації з сайту «Національна асоціація адвокатів України» (https://erau.unba.org.ua/profile/55087) Ставрост Р.Ю. є адвокатом та має право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю. А отже, він володіє знаннями в галузі права щодо притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, на думку апелянта, матеріалами справи підтверджується факт вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, а Відповідач-1, в свою чергу, як суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки інспектор мав всі законні підстави для зупинки транспортного засобу Позивача, розгляду справи, ним дотримана процедура розгляду справи, постанова серії ДП18                     № 859037 від 24.02.2021 року обґрунтована, винесена на підставі та у порядку, передбаченому законодавством.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 24.02.2021 року поліцейським 3-ї роти УПП в Херсонській області Чванковим В.В. складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП18 № 859037, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн.. Вказана постанова вмотивована тим, що ОСОБА_1 керуючи автомобілем «CHEVROLET EPICA», державний номер НОМЕР_1 , о 11 год. 47 хв. у населеному пункті м. Олешки перевищив встановлену дозволену швидкість на 24 км/год., тобто рухався зі швидкістю 74 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України (а.с. 7).
Не погодившись із вказаною постановою про адміністративне правопорушення, вважаючи її протиправною та такою, що підлягає скасуванню, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.
Розглянувши справу по суті, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на відсутність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, оскільки із наданих відеофайлів неможливо встановити, що Позивач знаходився у межах м. Олешки та рухався з перевищенням встановленого обмеження швидкості на 24 км\год (74 км/год), а 236 км траси М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ знаходиться поза межами населених пунктів (біля села Челбурда та за 15 кв.м. від м. Олешки). До того ж, відеозапис вимірювача швидкості руху TruCam LTI 20\20 (серійний номер TC001005) не містить інформації щодо предмету доказування, а тому у відповідності до ст. 73 КАС України не є належним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Основним завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1 КУпАП).
За змістом ст. 6 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція у своїй діяльності керується принципом верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації (ч. 1 ст. 7 «Про Національну поліцію»).
За приписами п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі (п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію»).
Частиною 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» встановлено, що учасникам дорожнього руху ставиться в обов`язок знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» визначається Правилами дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктом 1.1. ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Пунктом 1.9. ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктом 12.4 ПДР регламентовано, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.
Загальні обмеження швидкості, зокрема, п. 12.4 ПДР поширюються на всю територію України. У населених пунктах, рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. Таке обмеження стосується населених пунктів, позначених дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту» і скасовується знаком 5.46 «Кінець населеного пункту».
Як встановлено колегією суддів, 24.02.2021 року о 11 год. 47 хв. на 236 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ поліцейським 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванковим В.В. прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 859037, відносно ОСОБА_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «CHEVROLET EPICA», державний номер НОМЕР_1 , у населеному пункті м. Олешки перевищив встановлену дозволену швидкість на 24 км/год., тобто рухався зі швидкістю 74 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР України
Відповідальність за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП про адміністративні правопорушення, настає в разі перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходами на нерегульованих пішохідних переходах, а так само  порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками і тягнуть за собою накладення штрафу від п`ятнадцяти до двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови у справі про адміністративне правопорушення визначений ст. 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акту, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
В свою чергу, згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
За змістом п. 9 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Положеннями ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Відповідачами, на підтвердження своєї позиції по справі, до суду першої інстанції надано відео та фото файли лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (« 1614167267_jF000_0224_l_14747» та « 1614167267JF000_0224_114747») фіксування ділянки а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ на 236 км, а також відеозаписи з портативного нагрудного відеореєстратора поліцейського (« 20210224202410000719», « 20210224202512000722», « 20210224202613000725», « 20210224202636000726», « 20210224201812000535», « 20210224202111000540»).
Проте, колегія суддів вказує на те, що із відео та фото файлів не вбачається здійснення ОСОБА_1 самого факту адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП з огляду на наступне.
За приписами ч. 1 ст. 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування (ч.ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України).
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Колегія суддів звертає увагу на те, що Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року по справі № 338/1/17 вказав, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксоване у встановленому законом порядку.
Із зазначених вище відео та фото файлів приладу TruCAM LTI 20/20 № TC001005, вбачається фіксування а/д М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ, дату та час 24.02.2020 року о 11:47 год., номерний знак та швидкість транспортного засобу 74 км/год., разом з тим з даного відео неможливо встановити, що ОСОБА_1 рухався в межах населеного пункту м. Олешки зі швидкістю 74 км/год. при наявності дії дорожнього знаку 5.45 на цій ділянці дороги. 
Крім того, Відповідачами не надано та в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності зазначеного дорожнього знаку на відповідній ділянці автошляху згідно проектів і схем організації дорожнього руху, погоджених із відповідними підрозділами Національної поліції, що регламентується ч.ч. 1, 2 ст. 27 Закону України «Про дорожній рух», у зв`язку з чим колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта про те, що 236 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ знаходиться в межах населеного пункту м. Олешки.
При цьому, в даному випадку не є предметом дослідження у виниклих правовідносинах проходження автошляху М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазвоськ через населений пункт с. Челбурда Олешківського району Херсонської області, оскільки спірним питання було перевищення швидкості ОСОБА_1 саме у м. Олешки.
До того ж, колегія суддів не приймає до уваги відеозаписи Відповідача-1 з портативного нагрудного відеореєстратора інспектора « 20210224202410000719», « 20210224202512000722», « 20210224202613000725», « 20210224202636000726», « 20210224201812000535», « 20210224202111000540», оскільки оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 859037 від 24.02.2021 року не містить посилань на фіксування правопорушення цими технічними засобами. Отже, зазначені відеозаписи не є належними доказами вчинення ОСОБА_1 правопорушення.
В свою чергу, Позивач не визнає факту вчинення ним порушення ПДР.
Статтею 7 КУпАП встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному прав, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
З аналізу вищезазначених норм процесуального права та доказів, які містяться в матеріалах справи та зібрані судом апеляційної інстанції слідує, що Відповідачам-2 не доведено скоєння Позивачем порушення ПДР, відсутні докази того, що Позивач рухався з недопустимою швидкістю на ділянці дороги, на якій діяв дорожній знак 5.45 «Початок населеного пункту», при якому рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю 50 км/год. 
Оскільки Відповідачем-2 не було надано до суду жодних належних доказів вчинення Позивачем адміністративного правопорушення, тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим оскаржувана постанова серії ДП18 № 859037 від 24.02.2021 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255 грн. підлягає скасуванню.
Разом з тим, колегія суддів не приймає до уваги надані до апеляційної скарги додаткові докази, оскільки ці докази не були предметом дослідження у суді першої інстанції, а апелянт, в свою чергу, не навів обґрунтування їх ненадання до суду першої інстанції.
Більш того, додані докази до апеляційної скарги датовані іншою датою, ніж винесена оскаржувана постанова та вони не були покладені в її основу.
При цьому, судом першої інстанції правомірно відмовлено Позивачу у задоволенні позовних вимог до Поліцейського 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванкова В.В., оскільки при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори відповідного орану діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені органів Національної поліції, яка регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів, а саме - від імені Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і її територіальних органів, тому інспектори не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 286, 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року - залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванкова Віталія Володимировича, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту підписання, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                            М.П. Коваль

Суддя:                                                                                О.О. Кравець 

Суддя:                                                                                Л.Є. Зуєва